szd Dés azálői ú y- 13: za 
DIÓSJENŐ KÖRNYÉKE MIOCÉN-KORI RÉTEGEI S AZOK FAUNÁI. 37 
Tapes cf. eremita, Br; Tapes (Callistotapes) intermedius, Naum; Cal- 
lista cf. splendida, Mér; Cardium edule, L; Cardium tuberculatum, 
Sow; Cardium erinaceum, Lk; Modiola Wolhinica, L; Solen subfragilis, 
-Bichw; Pecten cristatus, Bronn. Stirpulina oblita, Micht. 
A föltárás közepetáján homokos, néhol sárga agyagos rétegek 
következnek, rossz megtartású kövületek  összetöredezett héjaival. 
Felső része pedig uralkodóan durvaszemű kvarchomokból áll. Legfölül 
agyagos löszrétegeket találunk, csigahéjtöredékekkel. 
A fölsorolt fauna nem hozható párhuzamba még a szomszédos, 
" egyidejű lerakódások faunáival sem. Típusa a közép-miocénban egyes 
visszamaradt öböl faunájának, mely az anomiás homok faunájától 
élesen elválva, szorosan megszabott helyi hatásokra jött létre. A kitö- 
. rés utáni közép-miocén-kori rétegeket területünkön pontosan kimutatni 
nem lehet, úgy látszik, az erózió már lemosta. A közép-miocén végén a 
tenger itt is visszavonult s a szarmata-korban száraz terület volt. 
4. Pleisztocén-kori üledékek. 
A felszínt mindenütt ezek borítják, mint agyagos, vörös és sárga 
lösz s löszkülsejű agyagos barna homokok s durva kvarckavicsok. 
Típusos lösz területükön nincsen, mindenütt csak agyagos faciese. 
A kavics terrasz-szerűen, szórványosan helyezkedik el a letarolt, idő- 
sebb képződményeken, Závoznál anomiás homokon ül, általában aláren- 
delt szerepű. 
Területünkön folyó patakok jelenlegi alluviumában, laposabb 
helyeken, vízhordta éles homokok s iszapos homokok jelzik — végül 
— a, legfiatalabb képződményeket. 
Összefoglalva a föntebb ismertetett rétegekből levonható következ- 
tetéseket: Diósjenő környékén ott, ahol a fekű is látszik, alul mindenüt: 
alsó-miocén-kori üledékek vannak. Ezek fölfelé összefüggnek az ano- 
miás homokkal, bár petrográfiailag elválnak egymástól. Az anomiás 
homokok új faunát rejtenek. magukban, amelynek alig van kapcsolata 
idősebb faunával. Az oligocén végén föllépő regresszió a mi terüle- 
tünkre is vonatkozik. Midőn a. paleogén és a neogén határán a Közép- 
tenger a Csendes-Óceántól elszakadt, nálunk a régi tengeri fauna tovább 
élt, elpusztultak azonban a melegtenger állandó hő- és sómennyiségéhez 
szokott fajok. Miután az általános emelkedés folytán a tenger mély- 
sége csökkent, a mélységi fajok is kipusztultak. Önként fölvetődik az a 
gondolat, hogy mindazok az oligocén fajokat tartalmazó rétegek, 
melyek szorosan kapcsolódnak alsó-miocén-kori rétegekhez, a miocénba 
sorolandók, mert ha már határt kell vonni a két képződmény kora 
között, ez a legtermészetesebb. Az úgynevezett vezérkövületek alapján, 
