SÁR 
Rafa e 
MEG: 
A 
é8 
. A TSCHERMIGIT NEVŰ ÁSVÁNY ELŐFORDULÁSA TOKODON, ESZTERGOM MEGYÉBEN. 41 
fejlődött határlapokat, hanem csak a prizma-övre merőleges, szabály- 
talan töréseket. Annál jobban látszik a prizma-öv kifejlődve, amelyet 
több vékony fényes lap alkot; hajlásszögeik azonban a kristálykák 
rendkívüli aprósága miatt meg nem határozhatók. 
Parallel poláros fényben a szálak isotropoknak mutatkoznak, 
. — minélfogva tehát szabályos rendszerűeknek kell lenniök, amit az eddigi 
pzs ző aáegőla 
vizsgálatok is megerősítenek.! Ezek szerint oktaedereket alkot 
(100) és (1104-val kombinálva. Vékonyabb, egyszerűeknek 
látszó szálai és azok töredékei az I. rendű vörös színt fel- 
tüntető gipsz-kompenzátorral jól kivehető abnormális kettős 
törést mutátnak. Ezt a rendellenességet egyrészt a kristálykák 
deformációjának tulajdoníthatjuk, másrészt mint a timsó gya- 
kori jelenségét foghatjuk fel, amelynek megfejtésével részletesen 
F. KLocKE? foglalkozik. BRAUNS? pedig kimutatta az ammo- 
nium-timsón, hogy ha az chemiailag tiszta, akkor teljesen 
isotrop; rendellenes kettőstörést csak isomorph sók hozzá- 
keveredése esetében mutat. 
. Fénytörését SCHROEDER VAN DER KOLK! módszere segít- 
ségével határoztam meg. Már kánadabalzsamba való ágyazásnál meg 
lehetett figyelni, hogy törésmutatója ezénél kisebb, így tehát egy, az 
13. ábra. 
154-nél alacsonyabban törő indikátorból, a tetrachlormethanból indul- 
tam ki, amelynek törésmutatóját egy ABBE-CzAPSKY-féle refraktometer 
segítségével n— 145-nek határoztam meg. Ezen oldatba ágyazva a 
tschermigit-szálakat, törésmutatójukat ennél magasabbnak találtam. 
Ezzel a fénytörés alsó határát meglelve, a legközelebbi felső határ 
megkeresése céljából az n— 1494 törésmutatójú xylolt vettem. Ezen 
oldatban a tsechermigit törésmutatója alacsonyabbnak bizonyult, 
minélfogva a kerésett törésmutató értékét az 145—1 494 között kell 
. keresnünk. Tetrachlormethan és xylol elegyébe ágyazva a kristály- 
kákat — minthogy törésmutatójuk még mindig alacsonyabb volt — 
az elegyet tetrachlormethannal addig higítottam, míg a szálak szélein 
a BEckE-éle vonal? teljesen el nem tűnt, a kristályok láthatatlanná 
váltak, majd ismét a tetrachlormethan gyorsabb párolgása miatt 
1 E. S. DANA: The system of mineralogy. New-York. 1892. pag. 952. — F. 
CORNU: l. c. pag. 468. — A Sacns: Il. c. 467. — P. GRgorH: Chemische Krystallographie 
II. köt. Leipzig, 1908. pag. 568. 
2 F. KLockE: Über Doppelbrechung regulürer Krystalle. (Neues Jahrb. für 
Mineral. Geolog. u. Palüont. 1880. I. köt. pag. 56.) 
3 BRAuNSs: N. Jahrb. f. Miner. etc. 1883. II. 102. 
4 I. L. C. SCHRÓEDER VAN DER KoxzKk: Kurze Anleitung zur mikroskopischen 
Krystallbestimmung. Wiesbaden, 1892. 
5 V. ö. ROsSENBUSCH-WÜLFING: Mikroskopische Physiographie I. Stuttgart, 1904. 
pag. 263. 
