11 
ikke gjorde brug af den, da flinteggen er ligesaa god usleben som sle- 
ben, saa er hermed givet træk af deres kulturindhold, der vil blive 
uddybet nedenfor ved skildringen af de norske bopladse. 
Kl, 
Efter denne korte, paa anerkjendte resultater byggede fremstil- 
ling af menneskets ældste historie i sydskandinaviske egne, skal der 
nu lidt udførligere gaaes ind paa menneskets første tider i Norge, det 
milieu, hvori det levede, den kultur det eiede og grundlaget for dets 
videre udvikling. 
Det nævntes ovenfor, at Skandinavien blev isfrit først under an- 
eylustid, og at hermed betingelserne for liv atter var blevet gunstige. 
Vi vil nu af de geologiske, plantegeografiske og arkeologiske kjends- 
gjerninger bygge op vor viden om menneskets historie, og begynder 
derfor med de geologiske forhold, fordi disse delvis har dannet grund- 
laget for det videre studium. 
Norge har, siden ismasserne dækkede dets overflade, saagodtsom 
uafbrudt hævet sig af havet. Overalt naaede ved ancylustidens be- 
gyndelse havet høiere op end nu, og stigningen har gjennemsnitlig 
beløbet sig til mellem 1 og 2.8 meter pr. aarhundrede. Klimatet var 
tildels endnu noksaa ugunstigt, og landets vegetation og dyreliv i sin 
vorden. Relieffet var udformet af isbræerne i istiden, grus og løst 
terræn var skuffet væk og lagt af i den norske rende og i nordligste 
Jylland, samt Lister og Jæderen, ellers var udseendet det vi kjender 
nu: skuret og feiet rent af isen, afrundede aaser og V-formede dale; 
kun i de midtre dele af landet var Jotunheimens nunatakformer endnu 
bevarede som spidse, skarpe tinder. Under den stigende temperatur 
blev nu dette land befolket af skoge, planter, dyr og mennesker, ud- 
seendet ændredes og skiftede langsomt, og, som det skal vises, i samme 
rækkefølge som vi fandt det for Danmarks vedkommende. 
For geologien har de ler- og grusafsætninger, der i saa rigt maal 
blev til i istiden, dannet grundlaget for studiet af hævningen. Der 
er flere, der har arbeidet hermed, Kjerulf, Brøgger, Øyen, 
Rekstad og dr. Hansen. Men særlig professor Brøggers 
to arbeider ,De senglaciale og postglaciale nivaaforandringer* (1900 
—1901) og ,Strandlinjens beliggenhed under stenaldren* (1905) er 
det, der har dannet det væsentligste grundlag som de banebrydende 
arbeider. Elvene afsætter som bekjendt paa sin vei mod havet først 
