14 
redskab af sten, saa snart finder vi resterne heraf, og derfor er det 
vi egentlig kjender kun dette: øksen (fig. 4 og 5), pilespidsen, flekke- 
kniven og tilhuggerstenen. Kun det af sten er bevaret fra dette urmen- 
neskes liv; men det skal indrømmes, at det giver et ikke uvigtigt 
bidrag til forstaaelsen af hans liv. 
Øksen er det, der er funde* i størst mængde paa bopladserne. Vi 
kjender den i henved et tusen stykker fra Kristianiafeltet. Om man 
kaster et blik paa de vedføiede figurer vil ligheden med øksen fra 
kjøkkenmøddingerne være iøinefaldende. (Man sammenligne fig. 3 
og fig. 5.) Forskjellen er kun den, at Nøstvetøksen er tildannet af 
anden sten end flint. De danske økser er lavede af flint, hvorpaa der 
var rig tilgang 1 Danmarks jord. De norske økser er lavede af andre 
bergarter, hovedsagelig haarde, tætte bergarter, der ved slag reagerer 
tilnærmelsesvis ligesaa godt som flinten. Jeg har 1 et lidet skrift 
(Øxer af Nøstvettypen, 1905) forsøgt at vise, at den teknik, som er an- 
vendt ved tildannelsen af de norske økser, kun er en overførelse fra 
flinttekniken paa anden sten, og at man skridt for skridt kan sammen- 
ligne flintøkserne fra Danmark med de norske Nøstvetøkser og finde, 
at de i hvert led stemmer overens med hinanden. Dette bekræfter jo, 
at Nøstvetbopladserne er samtidige med de danske kjøkkenmøddinger. 
Aarsagen til at de norske økser ikke er af flint, hvad man jo skulde 
vente, er helt naturligt den, at flint ikke findes naturligt forekom- 
mende i Norge, undtagen paa Jæderen. Den norske stenaldersmand 
kom til landet med kjendskab til flinthugning og vant til at hugge sin 
spalter og sin flintøks. Her i landet fandt han imidlertid snart, at 
det lille gran flint han ved ihærdig søgning kunde finde, ikke paa no- 
gen maade kunde tilfredsstille hans forbrug. Og saa begyndte han at 
søge op andre bergarter. Og her viser det sig, som jeg paaviste, at 
han med omhu har valgt de haardeste han kunde finde, og særlig saa- 
danne som reagerede mes! mulig som flinten. Og denne sten har det 
været hans kunst at bearbeide; og heri har han naaet en høide, som 
kun kan vække beundring. At beregne den sten, der ikke som flinten 
havde et bestemt og distinkt brud, men som ofte slog sig paa steder, 
hvor den ikke skulde, det blev hans kunst, Saafremt imidlertid øksen 
skulde bruges til eggverktøi, viste det sig snart, at en blot og bar tilhug- 
gen sten-egg ikke havde samme kraft som en tilsvarende flintegg. Og 
saaledes kom han til at sli be eggen; herved gjorde han visselig ikke 
nogen særskilt opfindelse. Det er troligt, at den kunst at slibe, d. v. s. 
Naturen 1907. ' 9 
—- 
