25 
frækhed grænsende paatrængenhed. Har de først engang opdaget et 
forraad af næringsmidler, er det meget vanskeligt at holde dem borte 
derfra. Gjennem aabne vinduer og døre trænger de ind i husene, sær- 
lig i kjøkken, spisekammere eller kjældere, hvor madvarer opbevares, 
og de synes herunder at være saa optaget af sin søgen efter næring, 
at de ikke ændser de farer, som de herved ofte udsætter sig for. Sær- 
lig synes alskens søde sager at udøve en uimodstaaelig tiltrækning 
paa dem, og ved hjælp af honning, sukkeropløsning eller sødsyltet 
frugt kan man lokke dem til sig i mængde. 
Det kan forøvrigt ogsaa hænde, at et udlagt honningforraad kun 
blir besøgt af en enkelt eller nogle faa hvepsearbeidere. Den engelske 
naturforsker Sir John Lubbock vænnede hvepsearbeidere til at 
afhente honning, som var henlagt i hans vinduer. Mens de besøgende 
hvepse forsynede sig af honningen, malede han dem forsigtig med en 
bestemt farve, saa de let kunde gjenkjendes, og konstaterede paa denne 
maade, at det i flere tilfælder kun var en enkelt eller nogle faa indi- 
vider, der stadig vendte tilbage til hans honningforraad. Lubbock 
drog heraf den slutning, at hvepsene ikke ialmindelighed meddeler 
sig til hinanden, naar de har opdaget et let tilgjængeligt næringsfor- 
raad, hvad der dog maaske undertiden finder sted. I et tilfælde var 
en arbeider ganske alene om at bortføre et forraad paa 4 gram hon- 
ning. At de imidlertid undertiden indfinder sig i mængde til en foder- 
plads, har nærværende forfatter flere gange havt anledning til at kon- 
statere. 
Af forskjellige forsøg, udførte dels af den netop nævnte engelske 
forsker, dels af den sehweiziske entomolog Forel, synes det mel 
temmelig stor sikkerhed at fremgaa, at hvepsene er mere udprægede 
lugtedyr end humler og bier, men at deres syn staar adskilligt tilbage 
for disse. Rigtignok fremgaar det af en række interessante, af Lu b- 
boek udførte, forsøg med fodring paa farvede papirer, at de er istand 
til at adskille de almindelige grundfarver, men følgende af Forel 
meddelte iagttagelse synes at bevise, at de ikke tydelig kan se gjen- 
standenes form og omrids. 
Forel iagttog endel hvepse, der ivrigt drev jagt paa fluer paa 
en verandavæg. Paa væggen var der en spiger af størrelse som en 
almindelig stuefiue, og mod denne gjorde de flere energiske anfald, 
antagelig fordi de antog den for en saadan. Havde hvepsene tydelig 
kunnet sjeldne gjenstandens form, vilde de neppe have ladet sig narre 
