30 
Mindre meddelelser. 
En igle som snylter paa vandfugle. Under et ophold paa Helge- 
land sommeren 1905 fandt jeg i et lidet ferskvand paa øen Vega 
mængder af en mindre igleart meilem vandplanterne. Naar jeg med den 
bare haand greb ned mellem de tætte ansamlinger af vandaks (Pota- 
mogeton) eller tusindblad (Myriophyllum), kunde jeg være temmelig 
sikker paa, at en eller flere af disse blodsugere havde fæstet sig til 
huden paa mine fingre, og var jeg ikke snar nok til at faa dem bort, 
satte de sig straks fast. 
Ved at undersøge endel unge maager (Larus canus), som blev 
skudt i dette ,iglevand", fandt jeg de smaa biodsugere hængende dels 
ved øieranden, dels endog i svælget og i næbvigerne hos de fældede 
fugle. Ogsaa en i samme vand levende lappelom (Podiceps auritus) 
og den lille fiskeand (Mergus serrator) var mere eller mindre sterkt 
belemrede med denne ubehagelige gjest. OJ Gp 
De gamle ægypteres dyremumier. I en stor, rigt illustreret 
afhandling, der er udgivet i Archives du Museum de Lyon (vol. 8 & 9), 
behandler de franske forskere Lortet og Gaillard de gammel- 
ægyptiske dyremumier baade i zoologisk og religiøs henseende. 
Blandt mumierne er der forholdsvis faa pattedyr. De gamle ægyp- 
teres hunde tilhører de samme raser, som vi i vore dage finder i Nil- 
dalen. — De talrige oksemumier tilhører nutidens Bos africanus og 
repræsenterer guderne Apis og Mnevis. Gazellerne og mufflonerne 
kan ligeledes identificeres med nutidens. De særlig talrige og vel 
vedligeholdte kattemumier tilhører den nulevende huskat og den end- 
nu i Nordafrika levende Felis maniculata. Til disse pattedyr slutter 
sig mumier af spidsmus, som er opbevarede i smaa kister af træ eller 
bronze. Talrigere er fuglene, særlig rovfuglene, repræsenterede. Og- 
saa de tilhører arter, som den dag i dag lever i Ægypten, og skjønt 
der ligger tusinder af aar mellem dem, kan man for de flestes vedkom- 
mende ikke paavise nogen bygningsforskjel. Kun har den mumifi- 
cerede ibis længere fødder end den nulevende, hvad der efter de to 
franske forskeres mening skriver sig fra, at den tidligere vadede om- 
kring i mere sumpede papyrus- og sivtykninger, mens disse nu er mere 
tørre. Hverken den mumificerede fisk Lates niloticus eller de gamle 
ægypteres krokodil afviger det ringeste fra de endnu i Nilen fore- 
kommende arter. I det store hele tør man derfor trygt sige, at i 
aartusinder har ikke Ægyptens dyreliv været underkastet nogen for- 
andring 1 ydre bygning. 
Angaaende grunden til, at de gamle ægyptere balsamerede dyrene, 
er de to forskere kommen til et forskjelligt resultat. Gaillard 
hævder, at de foretog balsameringen, for at de kunde faa med sig til 
det hinsides sine yndligsdyr, og for at de der kunde have dem til føde. 
Nogle arter blev dog mumificerede, da de blev betragtede som hel- 
lige. Sjælevandringen mener han ganske at burde se bort fra; paa 
den har aldrig ægypterne troet, den var en græsk opfindelse. Naar 
ægypterne i den klassiske tid ærede visse dyr, var dette kun fordi de 
