9 
foregaaet paa selve bostedet. Kun faa i forhold hertil er de brud- 
stykker af færdige redskaber, der er bleven liggende igjen, og selv- 
følgelig endnu færre er de hele, ikke ødelagte huggeredskaber. Det 
vigtigste og uden sammenligning mest karakteristiske redskab er 
skivespalteren (fig. 2), brugt som øks, skjæftet, og fundet i 
tusenvis i Danmark, i hundreder i Sverige, mens den i Norge er sjeld- 
nere. Dens navn er givet den af den eiendommelige maade, hvorpaa 
den er tildannet. Af et passende flintestykke huggede man ud et 
emne saaledes, at den ene flade spaltedes ud i et hug (skivefladen). 
Fig. 2. Skivespalter at flint. 
Eggen frembragtes saa ved et nyt, vel ført hug fra den anden side. 
Dette mesterskab, at danne en saa skarp eg i to slag, maa betegnes 
som et ganske overordentlig udviklet stadium af flinthuggerkunsten; 
dette konstante forhold vender tilbage ved alle de tusener af flinte- 
spaltere, og det er derfor, at arkeologien bruger dette redskab som en 
ledetype, ganske som paleontologien bruger f. eks. en forstening til at 
bestemme den specifike alder paa et bestemt lag. Naar man altsaa 
finder en spalter i et bopladslag (et kulturlag), vil man dermed have 
bestemt lagets arkeologiske alder. 
Der forbigaaes her den mængde af hjortetaksøkse, af tilhugger- 
