7 
ser af trækulrester efter den ild, menneskene har varmet sig ved og 
stundom ristet sin føde ved. Disse trækulrester viser sig at være 
noget af det vigtigste ved det fundne. Det viser sig nemlig, at eken 
er i afgjort majoritet; dernæst kommer birk, alm, asp, hassel, pil, 
ask; ingen naaletrær og ikke bøk. 
Vi skal straks komme til redskabernes art og klasse, men forinden 
dette arkeologiske spørgsmaal behandles, vil jeg med nogle ord pege 
paa, hvorledes man tyder disse dyre- og planterester og faar dem til 
at stemme sammen med de geologiske kjendsgjerninger. —dJapetus 
Steenstrup havde vist ved sine klassiske torvmyrundersøgelser, at siden 
istiden kunde landets historie deles i (fire) tre perioder, der betegnede 
klimatiske vekslinger. Han fandt, at birken var vandret ind først, 
saa furuen og dernæst eken og endelig bøken. Disse tre perioder 
betegner en klimatveksling, idet birk og furu jo hører hjemme i koldere 
egne end ek og særlig bøk. Naar der nu paa bopladserne i 
Danmark ved gjentagne og utallige undersøgelser er fundet størst 
procent ek, ingen naaletrær og ingen bøk, da har man lov til at slutte, 
at bopladserne hører hjemme i eketid. Heraf følger nu en stor 
række af slutninger, der bliver bekræftede ved det øvrige materiale 
af dyreknokler ete. Med hensyn til dette gjælder saaledes i sin 
almindelighed hvad den bedste kjender af disse forhold, den 
danske zoolog Herluf Winge, siger: ,Dyngernes vilde fugle 
hørte altsaa mest hjemme paa strand, ved indsjø eller i skov; intet 
eller saa godt som intet dyr er fundet, der hører til paa mark eller 
aabent land, ingen trappe eller agerhøne, næsten ingen hare. De 
fleste af dyngernes arter var her eller i nærheden aaret rundt; adskil- 
lige af fuglene har vist især været her om vinteren; men kun pibe- 
svanen tør regnes for en udpræget vinterfugl; udprægede sommer- 
gjæster var kun hvepsevaagen og vist pelikanen: Sin væsentligste 
tilslutning havde stenalderens hvirveldyrfauna, og da især de sted- 
bundne landpattedyrs kreds, til det sydlige Mellem-Europa; af land- 
pattedyrene var der forholdsvis mange, der i Danmark og Syd-Sverig 
havde en del af nordgrænsen for deres udbredelse; men ikke et eneste 
landpattedyr er der fundet, der er hjemmehørende særlig i Europas 
kolde lande, ingen fjeldræv eller jerv, intet rensdyr.” Vi kommer 
saaledes op i en fauna, der ganske stemmer med et mildt klima som 
eken maa have det for at danne skov. Og endelig kan det bemerkes, 
at molluskfaunaen fortæller om det samme, om et saltholdigt sjøvand, 
der mere kan lignes med de moderne aabne Atlanterhavskyster. 
