42 
historie, d. v. 5. historien om menneskets liv til daglig op gjennem 
tiderne, udviklingens historie, milieuets skiften, de langsomme ændrin- 
ger, der medfører ændring af udviklingens hovedlinjer. Arkeologien 
er endnu imidlertid en forholdsvis ny videnskab og dens metoder er 
endnu ikke i alle detaljer fastslaaede; der har været en udviklingstid, 
hvor typologien, arkeologiens metode, har optaget forskningen, og først 
i de senere aar er man kommet saa langt, at den virkelige kultur- 
historiske arkeologi kan komme i forgrunden. Hvad der her skal 
fremføres med hensyn til de ældste nordmænds kultur, blir i mangt 
og meget grundlinjer, begyndelse og indledning til et mere omfattende 
studium. OQmraadet er saa stort, og det der er gjort, er saa lidet, at 
man ikke kan vente at trænge meget langt ind i det forhistoriske' 
mørke. Jeg har dog iroet, at et forsøg, en indledning kunde paaregne 
nogen interesse, og fremfører derfor i det følgende nogle synspunkter 
for studiet af de ældste nordmænds kultur. 
For at lære stenaldersmennesket at kjende er det nødvendigt at 
kjende det milieu, hvori han levede, den natur, hvori han første gang 
tog bo, det dyreliv og den fiora, der omgav ham. MHeraf vil fremgaa 
de særlige naturbetingelser, hvorunder hans første kultur er grundlagt 
og udviklet, og som allerede fra første stund gjorde, at han blev 
norsk stenaldersmand og ikke kunde finde sig tilrette i andre for- 
hold efterat han først var blevet hjemme i Norge. Den moderne 
forskning har lagt en hovedvegt paa de særlige naturlige forholds ind- 
flydelse paa et folks udvikling. Man har pegt paa at f. eks. grønlæn- 
deren og hans kajak, resultatet af hans opfindelsestalent under de 
særlige naturforhold han kom til, er utænkelig under andre forhold. 
Man har tilfulde vist at ægypternes histories røde traad er Nilen, lige- 
som daddelpalmen er det for ørkenstammerne, og renen for lapperne 
og det paleolitiske Madeleine-menneske. Der er ogsaa med rette pegt 
paa, at naar europæerne f. eks. har gjort sine ekspeditioner til Afrika 
og Amerika og Åsien o. s. v. (Stanley, Livingstone, Hedin o. s. v.), Saa 
viser det sig at det er den indfødte, der er overlegen paa sin jord- 
bund, trods afstanden i intelligens. Den indfødte kjender hver krog 
af sin jord, han alene ved af aarhundreders møisommelig opsparede 
erfaring at tilgodegjøre sig den minste naturlige fordel. Man taler 
om kulturernes stedbundethed. 
Det er da ogsaa klart, at skal vi trænge ind i de første nordmænds 
udvikling, maa vi helt ud kjende de forhold hvorunder de levede, for 
saa at kunne forbinde aarsag og virkning og finde hovedlinjen i udvik- 
