43 
lingen. Dette er ikke noget let arbeide, nemlig af den grund, at vor 
kundskab er saa sparsom om Norges fauna og flora i tapes-littorinatid. 
Det er allerede ovenfor berørt, hvad vi ved herom, og der er samtidig 
pegt paa, at vi oftere maa nøie os med analogier fra Danmark, sam- 
menligninger, der synes berettigede paa grundlag af det lille vi ved. 
Vi ved at her 'i det store og hele er foregaaet de samme klimatændrin- 
ger som i Danmark og Sverige, og at vi heraf har lov til at gjøre slut- 
ninger fra danske fauna- og floralister. Men det er detaljerne vi ikke 
kan være sikre paa; derfor er det at resultaterne vil faa huller baade 
her og der. 
Lad os da først forsøge saa godt som muligt at rekonstruere det 
naturlige milieu, hvori vort ældste stenaldersfolk optraadte. Det 
erindres, at landets udseende var noget forskjellig fra det nuvæ- 
rende, at særlig konfigurationen af Kristianiafjorden var noget ander- 
ledes end nu (fig. 6). Dette spiller som det vil forstaaes en væsentlig 
rolle ved studiet af bopladssituationerne; det er dog tildels 
spørgsmaal af en saa speciel art, at jeg ikke her skal gaa ind paa det. 
Kun skal det nævnes, at naar man f. eks. nu staar ved et gammelt 
stenaldersbosted i Raade, hvor ager og eng og fjeld omgiver os saa 
langt øiet naar, saa er dette helt anderledes end dengang bopladsen 
var beboet. Da var her en ø et stykke fra kystlinjen indenfor, her 
var en liden lun bugt i læ for vinde og med en god poll for fiske og 
skjælsamling. I sin almindelighed er dette en gyldig regel for de 
fleste af Nøstvetbopladserne. Kristianiafjorden, der er best undersøgt 
af alle omraader, har havt et i flere heriseender væsentlig for- 
skjelligt udseende. Der har i virkeligheden ikke bare været en 
»Kristianiafjord*, men flere. Man sammenligne kartet fig. 6. En af 
de større arme, som vi kunde kalde Glommenfjorden, havde 
ved sin munding, omtrent ved det nuværende Sarpsborg, en række af 
øer, og strakte sig saa, med en nogenlunde jevn bredde af 14 å 2 kilo- 
meter helt op til Spydeberg, eller m. a. 0. dens længde fra fjordmun- 
dingen har været omtrent 50 kilometer. Der, hvor jernbanen nu gaar 
fra Moss gjennem Fredriksstad over Sarpsborg til Fredrikshald, 
fandtes dengang paa hele denne strækning intet land; kun endel 
smaa øer var beliggende ved den brede fjordmunding. Denne bredde 
over fjorden er ogsaa værd at lægge merke til. Mens den nutildags 
tvers over f. eks. fra Tønsberg til Raade er ikke fuldt 30 km., var den 
paa samme sted i ældre stenalder ikke mindre end næsten 60 km. Oppe 
ved selve bunden af fjorden var hele det nuværende Næsodland en Ø, 
