bl 
naturligvis været drevet ferskvandsfiskeri, saaledes som det allerede 
er nævnt. 
Men til alt dette kan ikke den øks, som har udgjort hovedbestand- 
delen af fundene, have været brugt. Hvortil har den da,tjent? — Først 
og fremst har den været benyttet ved arbeide i træ, til hugning. 
Man vil muligens studse i begyndelsen ved denne antagelse, idet man 
vil indvende, at et saa tarveligt redskab som øksen fra ældre stenalder 
neppe kan bruges til hugning i træ. Denne indvending gjorde man 
før med flintespalteren (fig. 1) i Danmark. Man svarede herpaa ved 
at gjøre endel huggeforsøg i træ med det resultat, at f. eks. en 54 cm. 
tyk furutræstok overhuggedes meget smukt af en øvet tømmerhugger 
i minut. I 10 minutter gjennemhuggedes en 122 em. tyk, frisk furu- 
stamme. I 18 minutter en paa 18 cm. Disse huggeforsøg udførtes 
med en skjæftet spalter, som fig. 1, og medførte ingensomhelst forrin- 
gelse af dens skarphed. — Det kan neppe betviles, at den i haarde 
stenarter arbeidede øks af Nøstvettype ligeledes har kunnet bruges til 
træarbeide, om end den slebne stenegg for en del maa antages at være 
svagere end den skarpe flinteegg. Praktiske forsøg i denne retning 
vilde være høist ønskelige. Dr. Hansen har udtalt sig mod at kalde 
Nøstvetøksen for en øks, idet han mener at den har været en ,næve- 
sten". Muligens har den virkelig været brugt til at hakke i jorden 
med som et grev, men selv da betviler jeg meget, at den har været 
holdt i haanden. Ikke alene godtgjør analogier fra danske fund, at 
øksen har været skjæftet, men tillige bekræfter det store etnografiske 
materiale af stenøkser, f. eks. fra Polynesien, hvor lignende former 
som Nøstvetøksen findes, at denne slags økser har været skjæftede og 
at de ikke har været brugt som ,nævestener* paa nogen maade. Næve- 
stenerne tilhører udelukkende palæolitisk stenalder. — Selve Nøstvet- 
øksens tvereggede form taler meget for at den har været brugt som en 
slags hakke, muligens ved opgravning af rødder og ved oprodning af 
jorden. Det kunde ligge fristende nær at begynde en sammenlignende 
undersøgelse af betydningen heraf, efter at man har paavist i Europa, 
at den primitive form for korndyrkning, det saakaldte ,Hackbau'" 
(Ed. Hahn), har været kjendt helt op i Madeleinetid; men materialet 
hertil er lidet paalideligt, og det er derfor rigtigst at vente med saa- 
dant til vi faar et mere eksakt materiale i hænde. — Hos- mange natur- 
folk træffer man paa et tidligere stadium den skik at fælde trær ved 
ild. Der gjøres da op en ild rundt om træets fod og denne ødelægger 
det nederste af dette, indtil det falder. Ild har ogsaa været anvendt 
