54 
jægere og fiskere (,skjælætere og veidemænd"), har han ment at 
den yngre stenalders befolkning, der altsaa var akerdyrkere og 
kvægdrivere og havde faste boliger, var en ny, indvandret 
befolkning. Det er her jeg staar i modsat opfatning af dr. 
Hansen og andre, og mener, at den Vodskovske lære om 
udbredelsestid og kulturtid i fuldt maal løser aile de vanskeligheder, 
arkeologerne ofte kjæmper med i disse spørgsmaal, og at denne 
lære tillige har leveret et apriorisk sandsynlighedsbevis for at en saa- 
dan indvandringsteori staar paa svage fødder. Det kan ikke her 
være stedet til at imødegaa og kritisere de faa beviser, hvortil dr. 
Hansen støtter denne sin opfatning af anarisk og arisk landnaam; 
men jeg vil anføre til slutning ganske kort kjernen af det jeg kalder 
den Vodskovske lære og dernæst i et resumé anføre, hvad jeg 
ifølge denne og det faktisk foreliggende materiale fra norsk stenalder 
maa slutte angaaende den ældre stenaldersbefolknings nationalitet. 
Vodskov har for det første pegt paa det der ovenfor kaldtes k u 1- 
turernes stedbundethed. Han peger paa, at f. eks. Syd- 
havsbeboernes færdighed tilsjøs selvfølgelig er udviklet under de sted- 
lige naturforhold; at eskimoen, i et land, hvor kulden tvang beboerne 
indendørs, hvor sne og is var naboer, maatte bli jæger. Sæt, siger han, 
at der kom en erobrerstamme hid og bemægtigede sig kysten, hvor- 
ledes vilde det gaa den? Enten maatte den i et og alt tilegne sig den 
eskimoiske kultur, d. v. s. assimileres og forsvinde for den race, der 
nu engang var tilpasset heroppe; eller den maatte leve af det eski- 
moerne kunde erhverve for den og saaledes ogsaa efterhaanden for- 
svinde. Thi eskimoen ,kom" ikke nogetsteds fra fuldt færdig: han 
er udviklet netop under de stedlige eiendommelige forhold! Og en 
gang udviklet vil han være herre, han alene er den, til hvem disse 
naturforhold passer. Og ved lignende mange eksempler godtgjøres, 
at al kultur er stedbundet, er udviklet paa stedet; vandringsteo- 
rien lader sig ikke opretholde. Kun urmennesket 
kan løse den opgave naturforholdene stiller til den; kun urmen- 
nesket kan efterhaanden gjøre sig netop det bestemte stykke land 
Norge underdanigt ved tomme for tomme at leve sig ind i det. Grund- 
laget for kultur er netop dette ved aartuseners ihærdige arbeide ind- 
øvede samspil mellem et land og dets beboere. Og vel at merke, kun 
det ,lave* menneske, samleren, jægeren kan løse opgaven, idet landet 
indvindes tomme for tomme; stadig støttet til gamle, kjendte forhold 
strækker urmennesket i denne sin udbredelsestid følehornene langsomt 
