56 
der blev norsk. dJeg tror, at dr. Hansens opfatning om en ny 
indvandring er i slegt med de gamle kjendte, forlængst aflivede opfat- 
ninger om indvandringer i bronzealder. ældre jernalder og yngre jern- 
alder. Den gamle filologiske metode i arkeologi og historie lod uge- 
neret menneskene holde flyttedag ved passende leiligheder. Den nyere 
naturvidenskabelige metode ved, at menneskene er som planter og dyr 
ogsaa i sine kulturudviklinger, at mennesket derfor ikke vandrer ind 
og bosætter sig uden videre et nyt sted, men at det ligesom granen, 
eken eller hvilketsomhelst skogdannende træ føler sig frem i sin ud- 
bredelsestid, og der det er kommet, der blir det, og blir ek og gran 
indtil det ryddes ud, og dør. Vandringsteorien, indvandringerne i hver 
ny kulturfase tilhører fortiden; arkeologien vil ikke kjendes ved dem, 
efter at den langsommelig, lidt efter lidt, under megen og stedseva- 
rende modstand er blevet til en naturvidenskab, der betragter menne- 
sket undergivet de samme love, de samme regelbundne naturviden- 
skabelige love, der stadig udvides, gjøres fuldkomnere og nøiagtigere. 
Her er ikke stedet for at gjennemgaa de beviser, hvortil dr. 
Hansen har støttet sig ved antagelsen af nyt landnaam i yngre 
stenalder; heller ikke er her stedet til at fremlægge bevismaterialet, 
der begrunder min opfatning af, at vor ældre stenalders befolkning var 
indogermaner. Kun skal jeg nævne, at særlig det antropologiske ma- 
teriale, som ogsaa dr. Hansen har støttet sig til, selvfølgelig intet 
beviser, hverken i den ene eller anden retning. dJeg vil paa et andet 
sted forhaabentlig have anledning til udførligere at begrunde min 
opfatning ogsaa arkeologisk. 
Her kunde der nu kun blive tale om at give en liden oversigt over 
det aandelige standpunkt hos vore ældste stenaldersmennesker, deres 
dødstro og ,religion" og i det hele deres aandelige kvalifikationer. Jeg 
vil imidlertid i et senere stykke tale særskilt om dette, i en videre for- 
bindelse, da det materiale, der bør begrunde en saadan udredning, er 
for stort til at anføres her. 
Til slutning skal det nævnes, at de tidsbestemmelser vi nu ved 
hjælp af professor Brøggers undersøgelser har faaet, lader os vide, 
at grænsetiden, som jeg kalder den, mellem ældre og yngre stenalder 
falder omkring 5000 før Kristus, altsaa paa en tid, da de ældste 
orientalske kulturer var i sin vorden. Udbredelsestiden for det norske 
kulturfolk ligger da hinsides de 7000 aar fra nutiden af. 
