58 
oder; saaledes forholdt den sig en gang paa en liden undtagelse nær 
rolig i ca. 500 aar (1139-—1631), og forud for det store udbrud i 79 efter 
Kr. maa der have gaaet en «wndnu større hvileperiode; thi den gang 
syntes man ikke at kjende til, at fjeldet virkelig var en vulkan. Vold- 
somme udbrud kjender man fra aarene 79, 203, 472, 512, 685, 982, 
1036 og 1139, saa kommer den 500-aarige hvile, der afbrydes ved kata- 
strofen i 1631, og siden den tid har vulkanen været i stadig uro. Efter 
1631 har man havt flere sterke udbrud, saaledes i aarene 1794, 1822 
og 1872, og nu kan vi ogsaa føie til aaret 1906. 
Som sedvanlig var der ogsaa forud for det store udbrud i april 
1906 gaaet begivenheder, som lod formode, at man kunde komme til 
at staa overfor en katastrofe. Den 25de mai 1905 aabnede der sig i 
den egentlige Vesuvkegle omtrent i høide med øvre taugbanestation 
en spalte, hvorfra der strømmede lava ud. Denne vulkanske virk- 
somhed fortsattes med forskjellig styrke i henimod et aar og var ude- 
lukkende indskrænket til den nordnordvestlige del af toppen. 
Den 4de april 1906 indtraadte der en forandring af situationen. 
Virksomheden fortsattes endnu paa fjeldets nordnordvestside, men saa 
dannedes der om morgenen paa vulkankeglens sydskrænt i en høide 
af ca. 1200 m. o. h. en spalte. Natten mellem den 4de og 5te april 
opstod der en ny spalte i en høiae af ca. 800 m. o. h., og fra denne 
sendtes der en lavastrøm nedover fjeldskraaningen. Om eftermid- 
dagen den 4de april saaes over Vesuv en høi dampsøile, som, idet den 
bevægede sig udover mod kysten i retning af Capri, sendte en aske- 
regn over Neapel og omgivelser. Den 6te april dannedes der i en 
høide af ca. 600 m. o. h. i nærheden af Cognoli en ny aabning, hvor- 
fra der natten mellem den 7de og 8de april sendtes en vældig og for- 
holdsvis letflydende lavastrøm nedover mod kysten. Denne lavastrøm 
gik igjennem byen Boscotrecase, som delvis ødelagdes, men stansede 
heldigvis kl. 4 om eftermiddagen den Sde april foran byen Torre An- 
nunziata. Strømmen havde da en bredde af 150 m. 
Det var imidlertid ikke blot lava, som foraarsagede ødelæggelser. 
Allerede kl. 7 om eftermiddagen den 7de april begyndte mindre vul- 
kanske stene, de saakaldte lapillis, at falde i Ottajano, der, som det 
vil sees af kartskitsen, ligger ca. 5 km. n. o. f. Vesuvkeglen, og denne 
sten- og askeregn fortsatte udover aftenen, indtil den lidt over midnat 
naaede sit maksimum, for derefter at aftage udover morgenen. Som 
man vil kunne se af kartskitsen spredtes de saakaldte lapillis, der for- 
resten ogsaa var opblandet med større blokke, over et ganske betydeligt 
