"2 
Selve banernes form kan variere umaadelig. Der er dog nogle 
som i høi grad ligner de af Poincarre beregnede for indsugningen 
mod én pol, baner som snor sig korketrækkeragtig om de baner, som 
teoretisk naar magnetaksens midtpunkt. Endel af de sidste har prof. 
Størmer beregnet og lavet model af; de gjengives i fig. 5, hvor 
jorden dog er for stor. Rundt disse snor sig altsaa andre, der kan 
komme jorden meget nær, men atter fjerner sig. 
Der kan nu endnu være spørgsmaal om, hvorvidt slige straaler, 
seet fra jordens overflade, virkelig vil tage sig ud som nordlys og 
frembringe de magnetiske virkninger, som vi kjender paa jorden. Qg 
ber faar eksperimenterne sin betydning. Birkeland har lavet en 
liden magnetisk jordmodel og anbragt den i et stort rum med meget 
fortyndet luft, udsat for nogenlunde paralleie katodestraaler. Holdes 
modellen umagnetisk, faaes den sedvanlige lysning paa den halvkugle 
som vender mod katoden; gjøres den magnetisk, forsvinder øieblik- 
kelig lysningen overalt, undtagen langs en smal ring om hver pol og 
en lysning rundt ækvator; de første strækker sig langt ind paa nat- 
