78 
ninger og mere eller mindre sandsynlighed, hvorfor hans opgaver og- 
saa for en meget stor del har vist sig upaalidelige, selv hvor han udtaler 
sig med stor bestemthed. Det var derfor ikke saa rart, at kompetente 
mænd senere har benegtet, at peridinéerne havde noget med morilden 
at gjøre. 
Andre igjen fandt det sandsynligt, at peridinéerne var lysende, 
men nøiedes med at tro, at de og de arter frembragte lyset. Det er 
paa denne maade, at ogsaa vor almindeligste peridinéart, Ceratium 
tripos, er kommen med. Den nævnes saaledes ogsaa af hr. Lie-P. fra 
hans morildprøver med den tilføielse, at Ehrenberg opfører den som 
utvilsomt lysende, mens ,hr. Jørgensen aldrig har kunnet fremkalde 
nogen reaktion hos denne art.* 
Ehrenbergs paastand er støttet af eksperimenter, der — som oven- 
for omtalt — imidlertid ikke er overbevisende. Uden at gaa nærmere 
ind paa disse eksperimenter her, skal jeg bare nævne, at det eneste 
sikre, som man kunde slutte af dem, var den kjendsgjerning — som 
ogsaa hr. Lie-P. omtaler fra sine prøver — at Ceratium tripos var til- 
stede i mængde i de prøver, som viste morild. Nu er imidlertid sagen 
den, at Ceratium tripos altid findes i planktonet fra vore kyster (og 
sandsynligvis ogsaa fandtes i alle Ehrenbergs planktonprøver fra Kiel), 
hvorfor den selvsagt altid er at finde, naar der er morild. Man kunde 
meget mere maaske være berettiget til heraf at slutte, at lyset ikke 
kan skyldes Ceratium tripos, siden der faktisk er nætter, hvor man 
ikke ser morild i sjøen. Man vilde ogsaa let kunne overbevise sig om, 
at den nævnte peridinéart kan være tilstede i saadanne tilfælde i 
mængde. (Se nedenfor). 
Hos os er det væsentlig den lange, smale Ceratium fusus, som frem- 
bringer morilden i høstmaanederne. Den er afbildet i den nævnte 
artikel af hr. Lie-P. Denne Ceratium-art er da ofte tilstede i stor 
mængde; men den har en merkelig varierende hyppighed, hvilket og- 
saa stemmer med den kjendsgjerning, at selv i de paa morild rige 
august- og septembernætter kan der være stor forskjel paa lysmæng- 
den. OCeratium tripos er altid da tilstede i stor mængde. 
Om vaaren, derimod, vrimler det af arter af slegten Peridinium, 
hvoraf en af de hyppigste, Peridinium divergens, ogsaa er afbildet i 
hr. Lie-P.s artikel (i omvendt stilling). Denne art og en del lignende, 
f. eks. P. ovatum, er paa den tid hovedaarsagen til morilden (i april 
og senere). Nogle af disse arter forekommer ogsaa om høsten, men 
da i mindre mængde. 
