83 
Ialt har jeg hidtil noteret 28 arter, udelukkende trær og større 
buske, som vertplanter for epifyter. Det er paafaldende, at uagtet 
gran og furu i Norge er saa langt talrigere end de kuldskjære løvtrær, 
har jeg paa dem kun fundet ganske faa epifyter, tilsammen 14 indi- 
vider. Alle de øvrige henimod 1800 individer er fundne paa løvtrær. 
Blandt disse indtager uden sammenligning asken den første plads 
som vertplante. Over en trediedel af samtlige individer og meget 
nær halvparten af de fundne arter er noteret paa ask. Dernæst er 
lind, alm og løn rigest paa epifyter. Det fortjener i denne forbindelse 
at nævnes, at B. Kaalaas har fundet flest epifytiske levermoser 
paa næsten nøiagtig de samme træarter. I Sverige er derimod efter 
Wittrock's undersøgelser svartor, ek, lind og hvidpil rigest paa 
epifyter, og 1 Mellemeuropa er den langt overveiende mængde af disse 
fundet paa gamle, afstumpede piletrær (,Kopfweiden"). 
I almindelighed finder man blot ganske faa epifyter paa samme 
træ, men i enkelte tilfælde har jeg dog noteret indtil 7 arter og ca. 230 
eksemplarer paa et enkelt træ. 
Ligesom i de andre europæiske lande, hvis epifytvegetation er 
undersøgt, er ogsaa hos os de tofrøbladede blomsterplanter sterkest 
repræsenteret. Af vore 83 epifytiske karplanter, tilhører ikke mindre 
end 70 denne plantegruppe, mens der blot er fundet 7 enfrøbladede, 
ét naaletræ og 5 bregner. Ialt er 41 naturlige plantefamilier repræ- 
senteret, og der falder saaledes gjennemsnitlig blot 2 arter paa hver 
familie. Med flest arter (8) optræder Rosaceae og Compo- 
sitæ.) Disse tal viser en meget vigtig forskjel mellem den norske 
epifytvegetation og den høit udviklede tropiske. I troperne tilhører 
nemlig epifyterne for den overveiende største del et forholdsvis ganske 
lidet antal plantefamilier, og disse er især bregner og enfrøbladede 
blomsterplanter. 
Som man maatte vente, er en meget stor del af de norske epifyter 
saadanne arter, der ved bygningen af sine spredningscrganer er særlig 
skikket til at transporteres fra sted til sted. 
Ved studiet af planternes spredning nøiede man sig tidligere oftest 
med at undersøge spredningsorganernes bygning og drog deraf slut- 
ninger angaaende deres virkemaade. Først i den sidste tid har man 
for alvor begyndt ved iagttagelse i naturen og ved forsøg direkte 
1) En fuldstændig fortegnelse over de i Norge hidtil fundne epifytiske 
blomsterplanter og bregner er meddelt i min afhandling ,Høiere epifytisk 
planteliv i Norge* (Chria. Vid. Selsk. Forh. 1904. No. 6). 
