84 
at bestemme, hvorledes spredningen faktisk foregaar, og hvor meget 
den formaar at udrette. Denne retning kommer navnlig frem 1 et par 
store verker af R. Sernander,') som bringer en rigdom af værdi- 
fulde iagttagelser over planternes spredning ved vind, vand og dyr. 
Som et hovedresultat af disse undersøgelser maa fremhæves, at naturen 
byder paa langt flere spredningsmuligheder, end man efter en blot 
morfologisk undersøgelse skulde formode. 
En oversigt over de spredningsmaader, der maa antages at have 
medvirket ved vore epifyters transport fra marken op i trærne, faar 
følgende udseende: 
A. Aktiv spredning. 
B. Passiv spredning. 
1. Spredning med vind. 
2. Spredning med vand. 
9. Spredning med dyr. 
a. Endozoisk spredning. 
b. Epizoisk spredning. 
c. Synzoisk spredning. 
Under navn af ,aktiv spredning" er her sammenført de tilfælde, 
hvor en plante selv paa en eller anden vis besørger flytningen af sine 
spredningsorganer. Af vore epifyter hører hid dels nogle arter med 
krybende udløbere eller underjordiske vandreskud (Campanula 
rapunculoides, Trientalis europaea, Vaccinium 
Myrtillus o. fl.), dels ogsaa enkelte med elastiske slyngfrugter 
(Chelidonium majus, Geranium Robertianum, Im- 
patiensnoli tangere, Oxalis acetosella samt 3 arter af 
Viola). Slyngkraften opstaar hos nogle ved hygroskopisk udtørring 
af frugtvæggen, hos andre ved saftspænding i denne eller 1 frøskallets 
ydre lag.*) Disse arter findes dog næsten altid blot paa den aller ne- 
derste del af stammen, og naar de en sjelden gang findes høiere end 
I å 1.5 m. over marken, har transporten sandsynligvis foregaaet paa 
anden maade. Ofte kan man direkte paavise den vei de har vandret 
gjennem barkrifter og lignende. 
Af langt større vigtighed for naturens husholdning er de spred- 
1 R. Sernander: Den skandinaviska vegetationens spridningsbiologi 
Upsala 1901. — Entwurf einer Monographie der europåischen Myrmekochoren. 
Upsala & Stockholm 1906. 
*) Smlen. E. L. Erdmann's artikel ,Planterigets artillerit i ,Naturen* 
1898, side 370 fle. 
