100 
fessor ved Upsala universitet, hvilken lærerstilling han beholdt i mere 
end et tredjedels aarhundrede, indtil sin død 10de januar 1778. 
Der kastedes ved Linnés virksomhed en glans over Upsala uni- 
versitet saa stor, som. dette neppe nogensinde før eller senere har naaet. 
Upsala var i denne tid midtpunktet for al botanisk forskning; did 
søgte elever, tildels fra fjerne lande (af nordmænd bl. a. H. Tonning 
og Martin Vahl), for at studere under mesterens veiledning. Linné 
selv reiste i sit senere liv aldrig udenfor Sveriges grænser. Men sine 
elever sendte han ud paa lange reiser til fremmede verdensdele, hvor- 
fra de bragte sine skatte med hjem til Upsala, for at de skulde kunne 
beskrives af ham. Upsala botaniske have havde i den tid, den be- 
styredes af Linné, en glimrende periode; gjennem sine talrige forbin- 
delser modtog han frø fra alle lande, som han saaede ud i havens 
drivhuse og friluftsanlæg. Fra alle kanter overvældedes Linné med 
hædersbevisninger; han modtog mange tegn paa kongelig naade, blev 
tildelt ærestitler, adledes, o. s. v. Overalt hædredes han som botani- 
kernes fyrste — , princeps botanicorum* som den stolte indskrift paa 
hans gravmæle i Upsala domkirke lyder. 
Det er dog ikke efter de ydre hæderstegn, der blev ham til del, 
at vi vil maale hans storhed. Lignende æresbevisninger er ofte tilfaldt 
mænd, hvis navne forlængst er glemt i videnskabens historie. Der 
har ogsaa optraadt enkelte forfattere, især tyske, som har villet hævde, 
at Linnés betydning er bleven overvurderet, og at han har faaet æren 
for fremskridt, som i virkeligheden skyldes deres egne landsmænd. 
Lad os derfor forsøge at kaste et samlende overblik over Linnés 
livsverk som botanisk forsker, søge i en kort oversigt at sammenfatte, 
hvor meget denne videnskab har ham at takke for! 
Mest kjendt i vide kredse er hans ,kunstige plantesy- 
stem", som endnu overalt bruges ved undervisningen i botanik ved 
vore skoler. Som et praktisk hjælpemiddel til — med smaa forkund- 
skaber — at kunne udfinde navnet paa en plante, man tidligere ikke 
kjender, vil dette ,system* altid kunne gjøre god nytte. Bedst kan 
det maaske betegnes som en slags hovedregister, der kan bruges 
til at finde frem i en hvilkensomhelst flora; noget andet eller mere 
har heller ikke Linné selv nogensinde udgivet det for at være. 
Af langt større betydning er det, at han har grundlagt og nær- 
mere udviklet artsbegrebet for saavel planternes som dyrenes ved- 
kommende. Før Linné's tid var det skik og brug, at naar en plante 
