114 
maaltrosten ingen nævneværdige afvigelser fra de almindelige forholde 
inden denne fugleslegt, og der er derfor ingen grund til her at opholde 
os ved dette afsnit af maaltrostens biologi. Vi vil hellere paa dette 
sted omtale sangen noget nærmere. 
Som ellers overalt inden sangfugleverdenen er det kun hannen 
som besidder sangens gave. De overvintrede eller tidligst ankomne. 
hanner begynder allerede i slutningen af marts at lade sin stemme 
høre. Men i denne første tid er organet endnu uøvet efter den lange 
tause vintertid, og touerne er derfor ikke paa langt nær saa rene og 
fyldige som længere hen paa foraaret. Først naar hovedtrækket er 
ankommet og parringstiden for alvor er inde, altsaa i sidste halvdel 
af april, og mens hunnerne ruger, naar hannernes sang op til den 
høide, der har skaffet dem rang som vort lands bedste sangere, og fra 
den tid kan man gjennem hele den herlige lyse midsommer, ja langt 
hen paa eftersommeren høre dem synge til næsten alle døgnets tider. 
Kun ved middagstider er sangen mindre intens, og omkring midnat 
er der en kort stans, indtil solen igjen rinder op. Da vaagner atter 
maaltrosten af sin korte midsommernatssøvn og hilser den opgaaende 
sol med sine herligste toner. 
Maaltrostens sang er saa eiendommelig og saa dominerende, at 
den ganske naturlig tildrager sig almindelig opmerksomhed. Den er 
da ogsaa bleven skildret i begeistrede udtryk baade i poesi og prosa 
i den nordiske litteratur. Men ogsaa blandt den jevne bondebefolk- 
ning har maaltrostens fyldige sangraab vakt beundring og har sat 
fantasien i bevægelse, og mangfoldige er de ordspil, man i de forskjel- 
lige bygdelag har lagt ind i dens vekslende kompositioner. 
Lytter vi opmerksomt til maaltrosthannens sang, saa finder vi at 
den bestaar af korte sterkt betonede indlednings- og slutningsstrofer 
og et kvidrende mellemspil. 
At gjengive dette med ord eller lydtegn saaledes, at de giver læse- 
ren et klart billede af kompositionernes karakter, er ingenlunde let; 
men for dem, der har havt anledning til at høre denne ,nordens nat- 
tergal* synge, kan det maaske have interesse at se, hvorledes en dansk 
forfatter,') der specielt har gjort smaafuglenes sang og lydsprog til 
gjenstand for sine iagttagelser, har forsøgt at gjengive de forskjellige 
afsnit af maaltrostens sang. Det maa bemerkes, at de nedenfor an- . 
1) Severin Petersen: Vore Sangfugle. Kjøbenh. 1878. 
