116 
sang og tale er det ogsaa, der har givet anledning til navnet ,maal- 
trost" >: den talende trost. 
Maaltrosten synger ikke ens i alle trakter, ligesom der ogsaa kan 
være en. betydelig forskjel mellem individerne, hvad den musikalske 
begavelse angaar. Da de unge hanner gjerne lytter til de ældres sang 
og lærer af disse, kan en engang indkommen daarlig sangerbestand, 
cfte komme til at holde sig daarlig gjennem lange tider, idet maal- 
trosten gjerne aarvist vender tilbage til den samme egn, hvor den er 
født, eller hvor den tidligere har havt sin rede. OQgsaa i egne med en 
meget faatallig og spredt maaltrostbestand vil sangen gjerne udarte, 
idet de unge fugle her ofte indblander andre fugles sangstrofer eller 
endog lokkelyd i sine kompositioner. Prof. Collett anfører saaledes.) 
at man 1 de nordlige landsdele endog kan finde kjeldens og den lille 
fiskemaages lydpræstationer efterlignet af denne trosteart. 
Naar maaltrosten synger, sidder den næsten altid høit og frit, hyp- 
pigst i toppen af en unggran, en furu eller et løvtræ, saa man let faar 
øie paa den. Men ellers holder maaltrosten sig mere skjult og er 
mere sky end sin foran omtalte frænde. Den syngende han synes hel- 
ler ikke om, at man kommer den alt for nær. Den flytter sig da gjerne 
over til en anden trætop og fortsætter derfra sin for nogle øieblikke 
afbrudte sang. 
Ligesom de fleste andre fugle besidder maaltrosten en egen lokke- 
lyd. Denne er ganske svag og lyder som et sagte ,zip* ! Advarsels- 
raabet er et kraftigt ,dak! dak !* og et sagte ,sich!* Blir den forstyrret 
af mennesker eller dyr, stemmer den energisk i sit kamprop ,bik! bik!", 
der har en næsten metallisk klang og ofte — ligesom hos rødvingen — 
ledsages af en plebrende lyd. Den flyver da urolig om i de nærmeste 
trær og buske og styrter ofte med stor voldsomhed ned over fredsfor- 
styreren og søger at skræmme ham bort fra reden eller ungerne. Den 
undgaar derunder naturligvis et direkte sammenstød med fienden, men 
kommer ham ofte saa nær, at den streifer ham med vingen. 
Maaltrosten er udbredt over den største del af vort land, men er 
hyppigst i de sydlige landsdele.  Nordenfor polarcirkelen hækker den 
kun sparsomt og meget spredt. I de skogbare kystdistrikter i det 
nordligste Norge mangler den vistnok ganske, og selv i det varme åg 
fuglrige Sydvaranger kjender man kun faa spredte forekomster. Den. 
1) R. Collett: Mindre meddelelser vedr. Norges fuglefauna 1881—92. Nyt 
magazin f. Naturv. Bd. 35. 
