118 
sit værd og det er endnu gjenstand for en vigtig industri, og dets 
kistorie, seet fra naturhistorisk, teknisk og industrielt standpunkt, 
turde derfor have sin interesse. 
Mineralets navn merskum gjenfindes i oversættelse i de fleste 
sprog, saaledes heder det paa fransk ecume de mer, paa engelsk sea- 
foam, paa italiensk schiuma del mare. I Lilleasien, hvorfra vi faar 
merskummet, kaldes det myrsken, og fra dette ord skal vort merskum 
igjen være afledet. Denne forklaring er dog lidet sandsynlig, snarere 
skulde man antage at mineralets hvide farve, dets ringe vegt, dets 
blødhed og fedhed, naar man tar paa det, har bevirket, at man har 
sammenlignet det med havets skum. Denne forklaring er saa meget 
mere sandsynlig, som materialet, da det første gang kom til Europa, blev 
anseet for at være et produkt fra havet. Det merskum, som kommer 
til os, selv det saakaldte raa merskum, har ikke mer sin naturlige 
konsistens saaledes som det forekommer paa findestederne. Det har 
allerede været underkastet adskillige bearbeidelser. Selv i mineral- 
samlingerne er det sjeldent at finde virkelig ægte raat merskum. 
Det karakteristiske ved raat merskum er følgende: Det er hvidt, 
dog ofte med en svag rødlig, gulagtig eller graaagtig tone. Det har 
et temmelig jevnt musligt eller jordagtigt brud og er ugjennemsigtigt, 
mat og mildt.  Ridses det, faar det nogen glans. Det er blødere 
end kalkspat, men haardere end gibs; paa grund af sin porøsitet ind- 
suger det vand og klæber derfor paa tungen. Det smuldrer op i vand 
og danner en deig. ; 
Det turde vistnok være de fleste af vore læsere ubekjendt, at det 
meste merskum, som forekommer i handelen, kommer fra et meget 
begrænset omraade i nærheden af Eskischehr i Lilleasien. Her har 
det i aarhundreder været udvundet paa en høst primitiv maade. Alle- 
rede i lang afstand gir merskumgruberne sig tilkjende ved de jord- 
hauger, som omgiver enhver skakt. I hundredevis hæver sig paa den 
graagønne mark de gule hauger ligesom store muldvarpetuer paa en 
daarlig holdt græsplæn. Størsteparten af dem er nu forladte, dog er 
endnu et stort antal i drift. 
Driften skal, efter hvad den engelske konsul i Angora beretter, 
være yderst primitiv. I den løse jord graves der ofte til en betydelig 
dybde en lodret skakt og fra dens bund graver derpaa taschdien eller 
bergmanden sidestoller i forskjellige retninger, hvor han haaber at 
finde merskumknoller, der ligesom rosinerne i en kage ligger spredt 
