119 
omkring i jorden. Opheisningen af den udgravede jord og af stenene 
sker ved hjælp af en gauske primitiv heisvinde, som staar over indgangs- 
skakten. Mens den ene taschdi heiser kurvene med jord op og tøm- 
mer dem, graver den anden. Nogen afstøtning af stollerne, hvad der 
skulde synes høist paakrævet i den løse jord, er der ikke tale om. Ikke 
engang en stige findes der i indgangsskakten, kun huller i skaktens 
sidevægger, hvori arbeiderne afvekslende stemmer albuerne og fød- 
derne. Paa grund af denne totale mangel paa enhver sikkerhedsfor- 
anstaltning er det det ikke sjeldent at der indtræffer ulykkestilfælde. 
Men hvad har det at sige, Allah vilde det jo saaledes. Frygt for døden 
er tyrken fremmed. 
Naar merskummet kommer op fra jorden er det temmelig tungt 
og omgivet af et jordlag. Det har da meget liden lighed med den 
skinnende hvide masse i vore cigarrør. Knollernes størrelse er meget 
forskjellig, den kan variere fra et æbles til et lidet græskars. I denne 
raa tilstand sælger tasehdien stenene til isnafen eller detaillisten. De 
sælges sækkevis, hvorfor betales ca. 200 piaster eller ca. 32 kr. Detail- 
listen bringer merskummet til Eskischehr, renser det for vedhængende 
jord og sorterer de enkelte stykker i fire klasser. —Isnafen sælger 
derpaa merskummet kistevis til tydscharen eller grossisten. Disse 
kister svarer i størrelse omtrent til tasehdiens sæk. Tydscharen sor- 
terer stenene efter deres godhed i tolv klasser, og det rigtige blik for 
denne sortering er en meget nødvendig betingelse, skal man blive en 
dygtig tydsehar. Naar merskummet bringes op af gruberne er det 
fugtigt, tungt og gulagtigt af farve. Om sommeren blir det tørret i 
solen, om vinteren i 9 dage i et tørrerum, som døgnet rundt blir holdt 
opvarmet. Ved tørringen taber det omtrent to tredjedele af sin vægt, 
blir haardere og faar en snehvid farve. Det glattes nu ved hjælp af 
kjærringrok og afpudses med et stykke flonel, som er fugtet i varmt 
vand. Alle ujevnheder blir fjernet med kniv, fordybninger pudses 
glatte med sand og *ilslut poleres mineralet med voks. 
En skomager Kowatsech skal, ifølge den almindelige tradition, 
være merskumspibens opfinder. Han levede omkring aaret 1753 i 
Budapest. Han var en meget dygtig træskjærer, som var bleven 
bekjendt med grev Andrassy. Da denne kom tilbage fra sin reise til 
Tyrkiet, havde han med sig et stori stykke af et hvidt stof, som paa 
grund af sin ringe specifike vegt blev betragtet som noget yderst 
sjeldent. Kowatsch fik af greven i opdrag af denne masse, et stykke 
