123 
kunde skue langt ind i fremtiden, fraraadede foretagendet. Det kom 
saa vidt at Plinius, hvis kritik jo ikke var særlig stor, med forbauselse 
bemerker at de gamle romere, verdens beherskere, lod sig beherske 
af hønsene; disse dyr afgjorde de betydningsfuldeste statsanliggender, 
de mest afgjørende slag. 
Det at hønsene saa hurtig blev udbredt blandt romerne og blandt 
de tilgrænsende folkeslag, hænger uden tvil sammen med den store 
værd, som alle disse stammer lagde i et saadant tryllemiddel. OQgsaa 
Varro ved at berette, at den. romerske husfader paa landet holdt høns, 
som blev benyttede ved forudsigelser. Laidt efter lidt maatte dog dette 
kultusøiemed træde i baggrunden for mere praktiske, og dyret blev 
en kjærkommen forøgelse af kjødprovianten, saa meget mere, da det 
havde den fordel, at det med lethed kunde transporteres. 
Saaledes kom hønsene med romerne til alle deres kolonier og saa- 
ledes ogsaa til Tyskland, hvor de indtil i den sene middelalder ikke 
blot fik den største statsøkonomiske betydning, idet høns og eg var 
det vigtigste udbytte af mange godser og ofte det eneste, som de fat- 
tigere klasser lagde sig efter, men folket mente fremdeles at der i disse 
dyr boede en vis troldomsmagt. I folkeoverleveringerne gjenfinder 
vi det samme, som staar nedskrevet i Zendavestas lære hos de gamle 
persere, at det er hanen, hvis skrig bortskræmmer dæmonerne. Shake- 
speare har gjengivet denne folketro i ,Hamlet*. Og biskop Burchard 
af Worms kjender vel til den i alle dens detaljer. Han siger, at om 
natten skal man ikke forlade huset før hanegal, fordi de onde, urene 
aander har mere magt til at gjøre skade før dette gal end efter, og 
fordi hanen ved sit skrig formaar bedre at fordrive og binde aan- 
derne end selv korsets tegn. Derfra og ikke fra en eller ander 
kristelig allegori stammer ogsaa begge disses kombination, billedet af 
hanen over korset, paa hustage og paa taarne. Hanen er meget ældre 
end korset, men begge har samme opgave, at holde borte fra menne- 
skenes hjem de onde aander, hvis tilværelse end ikke kristendommen 
benegter, men hvis oprindelse den forklarer paa en anden maade. 
Paa grund af egproduktionen har ogsaa i vore dage dette dyr en 
stor økonomisk betydning. Man regner at en høne i sin levetid læg- 
ger 500 til 600 eg, de fleste dog inden den er fire aar gammel. Frank- 
rig, hvor hønseavlen spiller en meget stor rolle, eksporterede i 1879 
eg til en værdi af 160 millioner francs. Alene i Paris blev der i aaret 
1880 torvført ca. 3006 millioner eg. Hvad der ogsaa giver hønsene 
