124 
værdi, er, at deres kjød er velsmagende og let fordøieligt. Hertil 
kommer at ogsaa fjærene finder god anvendelse. 
Derfor er det ogsaa forstaaeligt at hønsene har faaet kosmopoli- 
tisk betydning. I Afrika er det særlig negrene som med forkjærlighed 
har lagt sig efter dette husdyr, som jo ogsaa særlig egner sig for smaa- 
brug. Dog er de lidet omhyggelige ved valget af de raser, som de 
holder. Til Sydamerika blev dyret indført kort tid efter at denne 
verdensdel var opdaget. De første høns kom nemlig til Amerika i 
aaret 1493 under Columbus” anden reise, og de synes at have udbredt 
sig meget hurtig; allerede i aaret 1530 var de trængt frem til de øvre 
dele af Amazonfloden. 
Tamhønsenes stamform, bankivahønsene, er udbredt fra Hima- 
layas fod gjennem hele Indien, Bagindien og de malayiske øer til 
Filippinerne. Naar den fanges ung, kan den med lethed tæmmes; 
den er dog i den første tid noget vild. Den lader sig let krydse med 
tamhønsene og afkommet er frugtbart, hvad der ikke er tilfældet med 
bastarder mellem tamhønsene og andre vilde hønsefugle. Selv hos 
vore mest rendyrkede tamme raser kan der endog ved renavl optræde 
tilbageslag, hvor fjærene faar stamformens farve, hvad der maa be- 
tragtes som et sikkert bevis for, at vore tamme høns maa nedstamme 
fra bankivahønsene. 
Allerede i vild tilstand har bankivahønsene en sterk tilbøielighed 
til at danne varieteter. Det er derfor ikke underligt, at man allerede 
i oldtiden ved kunstig avl frembragte en hel række vidt forskjellige 
tamme raser. Som almindelig regel gjælder det, at jo mere en rase 
er rendyrket, desto mindre farveforskjel er der mellem hanen og 
hønen. 
Nærmest stamformen staar de elegante kamphøns, paa hvem kul- 
turen har øvet liden indvirkning og hvis høner er meget slette eglæg- 
gere. Begge kjøn er meget kamplystne. Mange folkeslag, særlig 
malayerne, benytter dem derfor til kamplege, hvorunder alskens væd- 
demaal spiller en stor rolle. 
Malayerrasen, der som kamphønsene er meget kamplysten, ud- 
merker sig heller ikke som eglæggere. Denne rases særkjende er de 
paafaldende lange ben, hvorfor den rager op over de andre hønseraser. 
Fønixhønsene med deres overordentlig sterkt forlængede hale- 
fjær, er et merkeligt avlsprodukt fra Japan. De er først i den aller 
seneste tid bleven bragt til Europa. 
