126 
hvad der jo stemmer godt overens med Guldbergs formodning, at hva- 
lerne skal have en temperatur af 36—37"”. Det maa imidlertid be- 
merkes, at dyrene umiddelbart før temperaturen blev maalt, havde 
været udsat for en hidsig jagt med efterfølgende harpunering. Det 
er derfor ikke udelukket at temperaturen er noget høiere end den vilde 
have været, om maalningen kunde tages paa dyr, som ikke var blevne 
jagede. Desværre havde jeg ikke anledning til at maale temperaturen 
i leveren. — Hos nisen synes temperaturen i leveren at være et par 
grader høiere end i kjødet. En halv time efter døden var tempera- 
turen hos en af spækhuggerne 37”. TI denne forbindelse kan nævnes, 
at Guldberg hos en blaahval fandt tre dage efter døden ca. 34". Dette 
viser bedst spækkets varmeisolerende evne. Hos de smaa springere 
kan selv om vinteren kjødet være dampende varmt over et døgn efter 
at dyrene er dræbte. Om sommeren blir en død hval aldrig kold. 
Dens kjødmasser gaar direkte fra legemstemperaturen over i den for 
bakterierne gunstige forraadnelsestemperatur. JA 
Hvorfor dyrene er lysere paa undersiden af kroppen. En kunst- 
ner, Abbott Thayer, fandt for nogle aar siden ved sit øvede blik 
for lys og skygge en forklaring til, at undersiden af visse pattedyr, 
fugle, krybdyr, fiske, ja endog insekter saa ofte er hvid eller lys af 
farve. 
Fænomenet staar i forbindelse med, hvad naturforskerne kalder 
beskyttelsesfarve hos dyrene. 
Mr. Thayer fandt en almindelig lov, som simplest kan udtales 
saaledes : 
Dyrene farves af naturen mørkest paa de dele, som blir mest 
belyst, og omvendt. 
Ude i naturen kommer lyset sedvanlig ovenfra, hvorfor største- 
delen af de i vild tilstand forekommende dyr er mørkere paa ryggen 
og lysere paa bugsiden, hvor den skygge, deres eget legeme kaster 
paa den lysere farve afdæmper modsætningen til oversiden. Man 
skulde f. eks. tro, at naar man holder i haanden en død fugl med brun 
ryg og lyst bryst og sider, hvor den mørke og lyse farve gradvis gaar 
over i hinanden, at den iøinefaldende sølvglans af brystfjærene lettere 
vilde gjøre fuglen synlig for dens fiender. Dette er imidlertid slet 
ikke tilfældet. Den vilde langt lettere være udsat for at bli opdaget, 
om den var ensfarvet brun over det hele. 
Dette beviste Mr. Thayer i et friluftsmøde af ornitologer ved 
hjælp af en række sindrig udtænkte eksperimenter. 
Han anbragte 3 batater (,sweet potatoes”) side om side paa traade, 
som var udspændt faa tommer over marken. Bataterne blev indsmurt 
med et klæbrigt stof og derpaa overdrysset med tør jord fra den mark, 
hvor de stod, for at give dem samme udseende som baggrunden. 
De 2 batater paa siderne blev malt hvide paa undersiden, og den 
hvide farve blev skygget op, saa den gik gradvis over i den brune 
paa siderne. Seet paa en vis, ikke lang afstand, forsvandt disse to 
yderste batater, som var hvide under, mens den i midten stod frem 
i tydelig relief og viste sig meget mørkere, end den var i virkelig- 
heden. Mr. Thayer forklarede, at naar pattedyr og fugle, som op- 
* 
