Om ultramikroskopien. 
— Ved det synliges grænse. — 
Af dr. med. F. G. Gade. 
I løbet af det sidste halvthundrede aar har mikroskopet undergaaet 
en betydelig udvikling saavel med hensyn til dets forstørrende og 
billedopløsende evne som optisk fuldkommenhed forøvrigt. Den ved 
de fleste undersøgelser brugelige forstørrelse ligger mellem 100 og 
400 gange, ved bakterieundersøgelser op mod 1000, men nutidens bedst 
udstyrede mikroskoper kan endog præstere op til 2500—3000 ganges 
lineærforstørrelse. 
Men samtidig med fremskridtene stiger og kravene; hinsides det 
mindste som kan sees, er der jo atter en verden af det endnu mindre, 
som frister og udfordrer menneskenes forskertrang. 
Imidlertid sætter naturlovene selv en grænse for mikroskopets 
evne. Abbé og Helmholtz har paavist, at selv det bedst 
tænkelige mikroskop paa grund af optiske forhold ei vil kunne afbilde 
gjenstande, adskille afstande mindre end den halve lysbølgelængde, 
det vil ved vanligt dagslys sige ca. 0.00025 mm. — eller "/;459 MM. — 
Men til denne mikroskopets ydergrænse er man for tiden omtrent 
naaet; thi vore bedste instrumenter opløser nu f. eks. de overordentlig 
fine tegninger paa skallen af en diatomé som Amphipleura pellucida, 
der viser omtrent 4000 linier pr. millimeter. 
Formelementer mindre end dette maal skulde vi saaledes for altid 
maatte give afkald paa at faa øie paa. 
Her er det dog, at de tyske fysikere Siedentopf og Zsig- 
mondy har aabnet et stort nyt felt for iagttagelsen ved at tage et 
helt nyt princip i dennes tjeneste. 
Under der vanlige mikroskopiske undersøgelse blir vi gjen- 
standene var paa grund af de skygger, brydninger eller farveændringer 
Naturen 1907. 9 
