141 
- 
Det er basten og den indre del af barken, som leverer den fine 
ceylonske kanel. I mai og juni foregaar hovedindhøstningen og i 
oktober og november den anden høst. Paa disse tider er saftstigningen 
paa grund af de stride regnskyl saa sterk, at barken lettest løsner fra 
veden. De fingertykke grene paa henved 2 m.s længde leverer den 
fineste kanel, og spidserne af de midtre skud giver den allerfineste. 
Hver arbeider skjærer saa mange grene, som han orker at bære i et 
fang, derpaa løsner han med spidsen af en krum kniv barken fra veden ; 
saa lægges de frisk afskallede barkstykker i hverandre, og man lader 
dem saaledes ligge og tørre i nogle dage. Der opstaar en slags gjæring, 
og det yderste lag af barken, som hverken har lugt eller smag, kan 
nu med lethed skaves af.  Derefter lægges 10—15 barkstykker sammen, 
saaledes at en tyndere kommer indeni en tykkere, og saa bredes de ud 
paa matter og tørres, først i skyggen, siden i solstegen, hvor de først 
bliver gule, siden lysebrune, idet de samtidig ruller sig sammen til et 
enkelt rør eller ogsaa til et dobbelt rør, hvis de ruller sig fra begge 
ender. Tilslut sorteres de efter kvaliteten. De forskjellige sorter 
pakkes i bundter paa omkring 100 barkstykker af noget over 1 m.s 
længde, ombindes med siv og indsyes i dobbelt varetræk. Inde i 
rørene og omkring dem anbringes pepper. Derved vinder baade 
kanelen og pepperen i aroma. 
Af bærene udvindes et svagt aromatisk fedt, som bruges til lys, 
af roden destilleres kamfer, men den kommer ikke i handelen. Af 
affaldet og de daarlige kanelsorter udvindes den egte kanelolje ved 
destillation med vanddampe. 150 kg. kanelbark giver 2 kg. olje. Den 
koster 2—3 kr. pr. gram for den bedste sort af ceylonkanelen; der 
gaar ogsaa i handelen en ringere cassiaolje. Af kanelbladene presses. 
ogsaa en olje, som ligner kryddernellikolje og som sælges som saadan. 
Naar kanelbarken skal opbevares, maa den ligge varmt. 
Barken indholder J—1 pet. ætherisk olje og det er den som giver 
barken dens vellugt; den findes i marvstraalernes celler. Forøvrigt 
indeholder den stivelse, gummi, garvestof og harpiks. Barken er let 
og tynd, paa det egte træ ikke tykkere end J— mm. Den har den 
bekjendte gulbrune kanelfarve. De ydre partier er lysere, med næsten 
hvide længdestriber; smagen er sterkt aromatisk, noget sødagtig og 
slimet, paa grund af oljen. Bastdelene har den sterkeste smag. Det 
skal være tilfældet, at man ikke saa sjelden destillerer oljen ud af 
barken før den kommer i handelen. Den faar da naturligvis et meget 
