143 
byder ham at tage af de bedste urter: myrra, kanelbark, calmus og 
<assia og deraf lave olje til salvning. Ligeledes omtales den af Herodot, 
Hippokrates og Plinius. 
Plantens oprindelige hjemland menes at være Ceylon eller muligens 
Bagindien.  Phønikierne og hebræerne kaldte den Kinnamon, græ- 
kerne kaldte den Kinnamomum, perserne og araberne Dar Chini (træ 
fra Kina), venetianerne og portugiserne kaldte den Canella. Kanel- 
handelen fandt lidt efter lidt veien vestover gjennem den persiske 
havbugt og over Mesopotamien. Den gang var maaske Kina det vig- 
tigste produktionsland og ikke som nu Ceylon. Det var først i 1340 
at kanelplantagerne ved Colombo paa Ceylon blev anlagte, og først 
efter at europæerne kom i besiddelse af øen fik vi oplysninger om 
træet, som i den første tid ikke var gjenstand for dyrkning paa Ceylon. 
Det var det vildtvoksende træs bark man brugte den gang. 
Indtil aaret 1518 havde de indfødte konger paa Ceylon monopol 
paa kanelhandelen. I det aar tog portugiserne øen, i 1656 hollæn- 
derne og i 1802 engelskmændene. Alle disse tvang økongerne til at 
betale en blodig aarlig skat af kanelbarken. Især under det hollandske 
regiment blev der gaaet strengt frem. Resultatet af den første dyrk- 
ning paa Ceylon var glimrende, og det varede ikke længe før hollæn- 
derne hvert aar kunde bringe 400,000 pund kanel paa markedet og 
dermed dække hele det europæiske behov. Af frygt for at den høie 
pris ikke skulde holde sig, kultiverede man bare et bestemt antal trær, 
og i rigtig gode kanelaar blev altid en del af høsten kastet i sjøen 
eller brændt op. Saaledes blev der den 10de juni 1760 i Amsterdam 
opbrændt en kanelbeholdning af flere millioner kroners værdi og den 
følgende dag en lignende portion! Da handelen paa Ceylon kom paa 
englændernes hænder, gik det engelsk-ostindiske handelsselskab frem 
paa samme maade og der blev lagt en meget høi told paa kanel. 
I begyndelsen af forrige aarhundrede begyndte kineserne og hol- 
lænderne og andre at dyrke kaneltræet og cassiatræet, og da fik eng- 
lænderne farlige konkurrenter, saaledes at den ceylonske kanel næsten 
ganske forsvandt fra markedet. I aaret 1853 frigav man endelig dyrk- 
ningen og handelen med kanel paa Ceylon og ophævede tolden og man 
tog for alvor fat paa nyplantninger af træet, saa at nu er Ceylon ho- 
vedproduktionsstedet for kanelen, som vi spiser paa julegrøden vor. 
