147 
som den paa grund af sin størrelse, 285—305 mm., ogsaa benævnes. 
, Denne art minder i saa høi grad om graatrosten, at en ikke kyndig 
iagttager let kan komme til at forveksle den med store eksemplarer 
af denne art. Kroppen er dog ialmindelighed kraftigere bygget end 
hos graatrosten, og halen i regelen forholdsvis kortere. Farven er 
forøvrigt paa de øvre kropsdele brungraa, tildels med en svag olivengul 
anstrygning, paa undersiden hvid med gulagtig anstrygning og sort- 
agtige flekker. Disse er paa halen spidse, pileformede, paa brystet og 
bugen tverstillede, ovale af form. Vingernes undre dækfjære er hvide. 
Halen er graabrun, den ytterste styrer paa hver side med den indre 
spidskant hvid. Nebbet brunt, undernebbet ved roden bredt gulagtigt. 
Duetrosten er i modsætning til foregaaende en fortrinsvis sydlig 
form, som ifølge Collett kun sjelden paatræffes nordenfor Trondhjems- 
fjorden, og som i de vestlige kystdistrikter kun er paatruffet under 
trækket og endnu ikke med sikkerhed er fundet hækkende i denne del 
af landet. 
Paa Stordøen saa nærværende forfatter et par i april 1888 sammen 
med en flok netop ankomne graatrost, men om parret hækkede paa dette 
sted, kan jeg ikke afgjøre. I de vestlige fjorddistrikter, hvor jeg har 
havt anledning til at anstille iagttagelser over fuglelivet, har jeg aldrig 
senere stødt paa denne art. De faa eksemplarer, som 1 de senere aar 
er indkomne til Bergens museum, er tilfældig fundne i trostebundterne 
om høsten. Østenfjelds er den hyppigere og hækker jevnlig i de syd- 
østlige distrikter, hvor den endog ifølge Collett muligens i enkelte 
somre lægger 2 kuld. 
Dobbelttrosten bebor skogene i en stor del af Europa, særlig, synes 
«den at holde sig til barskogene, helst saadanne som begrænses af eng- 
stykker med en mere spredt buskagtig trævegetation. Den skal være 
en lidet selskabelig art, som stadig ligger i strid med sine frænder og 
helst ynder at leve parvis. 
Rederne anbringes paa trægrenene og ligner meget graatrostens. 
Sedvanlig lægger den 5 eg, der er grønhvide af grundfarve med violette 
og rødbrune flekker. 
Næringen er i det væsentlige overensstemmende med de øvrige 
trostarters. Den synes dog at nære en særlig forkjærlighed for 
mistelens (Viseum album) bær og bidrager derigjennem til udbredelsen 
af denne eiendommelige snylteplante. Af denne grund gav ogsaa 
Linné den navnet viscivorus eller misteltrost. 
