150 
flade partier, af hvilke vi. forøvrigt har saa faa i pr fjeldopfyldte- 
land. 
Mod nord gaar den vistnok ikke regulært ovenfor polarcirkelen,. 
men er dog af og til observeret i de nordlige distrikter, blandt andet 
er et eksemplar, ifølge Collett, indsendt til Tromsø museum fra Elve- 
næs i Sydvaranger, hvor arten dog ikke senere vides bemerket. 
Sin rede anlægger solsorten ialmindelighed godt skjult paa jor- 
den, paa en liden klippeafsats, paa rødderne af en lyngtue eller mel-- 
lem rodgrenene af ældre trær. Ofte bygger den dog ogsaa i unge 
graner, tæt inde ved stammen, hvor den kan ligge vel skjult. Ved Fer- 
gen har jeg fundet de fleste solsortreder anbragte i unggraner, flere: 
gange i edelgran — saaledes paa Fantoft 1902 — eller i unge hvid- 
graner med særlig tæt bar. OQOgsaa midt inde i tætte enerbuske har 
jeg flere gange fundet dem (Sandalen 1901). 
Rederne ligner mest maaltrostens og er hovedsagelig bygget af 
de samme materialer som disse. Oftest er underlaget, som væsentlig 
bestaar af tynde smaakvister og rødder, sammenkittet med ler eller 
andre fede jordarter. Den øvre del bestaar af mos og lav samt for- 
skjellige andre bløde materialer, tildels med indflettede fine smaa 
kvister. Udforingen er dog en ganske anden end hos maaltrosten, 
hvor den, som foran er omtalt, bestaar af en haard sammenkittet for- 
kalkning af træsmul og jord.  Solsorten benytter hertil forskjellige 
bløde materialer, hovedsagelig visne og tørre græsblade, fine rodtrævler 
og lignende, hvorfor det er meget let at skjelne de to arters reder fra. 
hinanden, selv om man ikke ser fuglene ved reden. 
Eggene, som mest ligner graatrostens, har ligesom disse en graa- 
grøn grundfarve, som forøvrigt er underkastet adskillig variation, og 
er tegnede med brune til rødbrune, ofte utydelige punkter og streger. 
De er gjennemgaaende lidt større end graatrostens, 29.5—383.5 mm. 
lange med en bredde af 20—24.5 mm. Deres antal er oftest 4 eller 5, 
sjeldnere 6. 
Som allerede foran er omtalt indtræfter eglægningen oftest i første 
halvdel af mai, og efter midten af denne maaned finder vi de fleste: 
par rugende. Undertiden lægges i juli et andet kuld, men dette er i 
de vestlige kystdistrikter vistnok en undtagelse. 
Jeg kjender af egen erfaring kun et eneste sikkert tilfælde. I 
Danmark er 2 kuld almindelig, og i de sydøstlige distrikter af vort. 
land er dette vistnok ogsaa i regelen tilfældet. 
