153 
Langs vestkysten gaar den dog helt ned til havet. Ved Bergen har 
saaledes nærværende forfatter gjentagne gange fundet den hækkende 
nedenfor ,Fjeldveien" (ca. 117 meter o. h.) og paa Solheim under fjel- 
det ,Løvstakken" helt nede paa den dyrkede mark. I det nordlige 
Norge er den næsten overalt almindelig, men hækker, ifølge Collett, 
talrigst i de steile fjeldsider ude mod havet. 
Ved Bergen er ringtrosten en temmelig almindelig fugl, som 
jevnlig findes hækkende opover de omgivende fjeldes sider, og den er 
ber ligesom foregaaende art delvis stationær. En stor del af de unge 
fugle drager dog bort med de andre troster i oktober og november, 
og disse vender tilbage til sine hækkepladse 1 april. 
I sin levemaade og i sin hele adfærd viser den stor overensstem- 
melse med sin foran omtalte sorte slegtning. Den er dog endnu mere 
sky og forsigtig end denne og gaar derfor ikke saa ofte i donerne. 
Som sanger naar den ikke saa høit som solsorten, med hvis melo- 
dier dens triste fiøitende sangpræstationer forøvrigt har megen lighed, 
ogsaa dens varsels- og kampraab, samt det gjennemtrængende alarm- 
signal ligner i høi grad denne arts. 
Rederne anlægges ofte paa klippeafsatser midt i de steile fjeld- 
sider, helst i ly af en tue eller en vidjebusk. Ofte ligger de dog i de 
jevnt skraanende bakkeheld paa selve jorden, under en lyngtue eller 
paa roden af en ener. Paa saadanne steder har jeg oftere fundet 
denne arts reder i nærheden af Bergen. I naaleplantningerne paa Ber- 
gens fjeldsider ligger de ikke sjelden i unge graner, men da sem oftest 
ganske lavt, sjelden over mandshøide over marken. De har megen 
lighed med solsortens, men er i almindelighed ikke saa fast sammen- 
føiede som denne arts. 
Ogsaa eggenes udseende er meget lig foregaaende arts og det 
samme gjælder ogsaa om deres antal og størrelse. 
To kuld forekommer ikke sjelden, men er ingenlunde regel. Næ- 
ringen er den samme som hos de øvrige trostarter, maaske med den 
undtagelse at den paa eftersommeren og høsten mere holder sig til 
lyngarternes bær og frø. I haverne kommer den sjelden og maa der- 
for regnes som den mindst skadelige af vore arter. 
* * 
* 
Vi har i det foregaaende kortelig omtalt de trostarter, der tilhører 
vort lands fauna. En og anden sjelden gang gjestes vort land dog 
