168 
stansen spillede ved celledelingen og ved befrugtningen, blev man 
ogsaa snart overbevist om, at man i den havde at søge den egentlige 
bærer af alle de egenskaber som karakteriserer en art — saavel de 
rent legemlige som de aandelige. I vor tid turde af det overveiende 
flertal naturforskere erkjendes, at kjernen og specielt kromatinet er 
bærer af de egenskaber, som vi betegner som arvelige, og at den er det 
material, hvoraf nye saadanne egenskaber opstaar. At kjernen ved 
siden heraf spiller en overmaade vigtig rolle for cellens liv overhove- 
det, ikke alene for dens deling og udvikling, kan vi tilføie, uden at vi 
dog her kan gaa nærmere ind paa den side af sagen. Under. dette 
synspunkt, at nemlig kromatinet er bærer af arveligheden og det 
ledende element ved udviklingen, kan man ogsaa finde tilfredsstillende 
forklaringer for mange af de processer som staar i sammenhæng med 
udviklingen. Vi nævnte, at kjønseellerne førend de kan opfylde sine 
funktioner med hensyn til befrugtningen ved visse delinger underkastes 
en reduktion af sin kromatinmængde. Hensigten hermed kan neppe 
være en anden end at fjerne fra kjønscellerne en del arveligheds- 
material for derved at forhindre, at en ubegrænset mængde saadant 
generation efter generation skulde ophobes i kjønscellerne for at over- 
føres paa efterkommerne. En saadan ophobning skulde som let ind- 
sees snart nok blive til artens fordærvelse. Det er altsaa reduktions- 
delingernes hensigt at øve en regulerende indflydelse paa arveligheden. 
At disse delingsgrænser kun skulde have til hensigt at formindske 
kromatin kvantiteten modbevises ved at kromatinmængden i de 
befrugtede og sig delende egeeller snart nok vokser til mange gange 
det volum, som den havde før befrugtningen. 
En anden proces, som blir lettere forstaaelig, under forudsætning 
af, at kjernen og specielt kromatinet er den egentlige bærer af artegen- 
skaberne, er den komplicerede mekanisme, hvorved celledelingen finder 
sted. Hele denne mekanisine, som bevirker en saa minutiøs nøiagtig 
fordeling af kromatinet paa de sig delende celler, vilde være ufor- 
staaelig, hvis ikke kromatinet var bæreren af de egenskaber, som be- 
hersker udviklingen og giver de enkelte celler sit præg. 
Vi skal omtale et eksperiment, som yderligere belyser kjernesub- 
stansens betydning for udviklingen. Modne eg af mange echinodermer 
(specielt sjøpindsvin) har den egenskab, at de ved heftig at rystes i 
et glas vand kan bringes til at falde i flere stykker, hvoraf da kun 
et indeholder egkjernen, mens et eller flere andre er kjerneløse. Ved 
