170 
embryoets udvikling tildeles nu efter Weismann hver cellegruppe kun 
den art determinanter, som bærer anlægget til det eller de organer, 
som vedkommende cellegruppe skal opbygge og som altsaa bestemmer 
disse cellers anvendelse i en bestemt retning. At denne regelmæssige 
fordeling kan finde sted, beror dels paa den for hver art nedarvede ar- 
kitektur af kimplasmaet (saa benævner Weismann kjønscellernes kjerne- 
substans), hvilken, som vi straks skal se, efter W.s mening uforandret 
overgaar paa afkommets kjønsceller, dels paa andre aarsager, som det 
vilde blive for omstændeligt her at gaa nærmere ind paa. Samtlige 
determinanter er bærere af de arts- eller slegtskarakterer, som er karak- 
teristiske for de cellegrupper, som de er bestemte til at opbygge, og der- 
for sikres altid disse karakterers udvikling hos den ene generation 
efter den anden, men samtidig er de eller kan i hvert fald være bærere 
af de variationer, som skiller det ene individ af en art fra et andet (f. 
eks. øinenes og haarets farve hos mennesket, formen paa visse organer 
ete.), og anlægget til disse individuelle variationer derimod er ulige 
fordelt paa forskjellige determinanter. I en kjønscelle eller kromo- 
som af en kjønscelle kan der være samlet et overveiende antal af deter- 
minanter for det ene slags individuelle variationer, i en anden for et 
andet slags. Ved determinanternes fordeling beror det da paa, hvor- 
vidt denne eller hin variation repræsenteres af den eller de determi- 
nanter som tildeles vedkommende cellegruppe. Vi skal tage et eks- 
empel. De determinanter, som skal beherske cellerne, hvoraf iris i 
det menneskelige øie skal dannes, maa altid udvikle en iris med de 
kjendemerker, som skjelner menneskets iris fra f. eks. fiskenes. Dette 
beror paa, at der i de menneskelige kjønscellers kromosomer kun fand- 
tes determinanter med de egenskaber, som er særskilt betegnende for 
alle menneskers iris. Derimod kan disse determinanter samtidig være 
individuelt variable, bære i sig anlægget til en blaa eller brun iris. 
Forekommer i begge forældres kjønsceller et overveiende antal deter- 
minanter for den brune iris, fordelt paa mange kromosomer, men kun 
faa og spredte for de blaa, saa er der jo stor udsigt til, at de første 
blir de bestemmende. Forekommer i den ene, f. eks. faderens kjøns- 
celle overveiende brune, i den anden, moderens, overveiende blaa, saa 
vil det bero paa, hvilken af disse kategorier som er den kraftigste til 
at beherske udviklingen. 
Herved kommer vi ogsaa ind paa et andet spørgsmaal, nemlig 
betydningen af de reduktionsdelinger, som kjønscellerne undergaar før 
