174 
skab. Det ydre lag celler er fra nu af kun istand til at danne de or- 
ganer, som normalt opstaar af dem, den indkrængede del kun tarmen 
og de af den senere opstaaende dele. Og endnu mere: det samme 
gjentager sig under senere udviklingsstadier og er bevist ved lignende 
eksperimenter. Hvis den indkrængede del — urtarmen — endnu er 
enkel, d. v. s. ikke er begyndt at danne de øvrige organer, som senere 
opstaar af den, og man nu bortskjærer et stykke af samme urtarm sam- 
men med det ydre cellelag, saa opstaar alligevel af dette stykke en 
normal larve, d. v. s. alle celler i urtarmen har endnu evnen til at 
danne de dele, som normalt produceres af tarmen. Til disse dele hører 
blandt andet et par sækformige udposninger — coelomsække — hvoraf 
senere vigtige legemsorganer opstaar. Disse sække dannes visselig 
normalt fra en bestemt del af urtarmen, men kan ogsaa under sær- 
egne omstændigheder dannes fra andre dele. Men er disse sække 
engang dannet, og man nu bortskjærer den del af tarmen, hvorfra de 
udgaar, saa kan ikke længer den øvrige del af tarmen udvikle dem 
paany. Tarmcellernes potens er fra nu af atter indskrænket. 
Det er nu givet, at ved disse embryonale amputationer, f. eks. ved 
partering af en blastula, maa celler, som ved den uforstyrrede udvik- 
ling er beregnet paa at danne visse bestemte dele af larven, istedet 
indtræde i andre funktioner, d. v. s deres udviklingsmuligheder gaar 
i flere retninger. Men ligesaa sikkert er, at der i udviklingen indtræ- 
der visse faser, hvor hele cellegruppers fysiologiske ydelser med engang 
forandres og indskrænkes, uden at forandringerne medfører iøinefal- 
dende forandringer i deres ydre. Her synes det Weismannske deter- 
minantbegreb til en vis grad at bekræftes af de eksperimentelle er- 
faringer. 
Hos andre grupper af lavere dyr, hos ribbegopler, orme og blød- 
dyr, er forholdene anderledes. Hvis man hos de sig udviklende 
eg af disse grupper i de første udviklingsstadier isolerer furingsseg- 
menterne, saa udvikler hver af disse sig, som om de endnu var i for- 
bindelse med de øvrige, d. v. s. der opstaar halv- og fjerdedelsembry- 
oner, som dog i enkelte tilfælde (som f. eks. hos ribbegoplerne i langt se- 
nere stadier kan erstatte de manglende dele ved en nydannelse fra de 
allerede forhaandenværende. Tilsyneladende — men som vi senere 
skal se ogsaa kun tilsyneladende — taler derfor de hos disse former 
vundne eksperimentelle resultater for rigtigheden af præformations- 
teorien i hele dens udstrækning. 
