176 
linse, dels fra andre celler i overhuden, dels fra ganske andre celler, 
nemlig fra irisranden. Dog maa vi straks her bemerke, at dette ikke 
kan tydes saa, at iriscellerne har hele sin kimplasma aktiv, saa at de 
kan danne mange forskjellige organanlæg. Uden tvil har vi her at 
gjøre med virkningerne af en irritabilitetstilstand, fremkaldt ved opera- 
tion, hvorved ogsaa under andre omstændigheder dannelser kan frem- 
kaldes fra celler, som ellers har en ganske anden bestemmelse, forholde 
som endnu er meget gaadefulde, men som betragtes som en støtte 
for epigenesisteoriens antagelse om ensartet fordeling af kimplasmaet 
til legemets samtlige celler. Dog er de ydelser, som. under disse for- 
holde visse celler kan præstere, langt fra saadanne, at de svarer til et 
fuldstændig kimplasma, sikkerlig er evnen ogsaa her meget begrænset. 
Skal vi paa basis af de her nævnte eksperimentelle undersøgelser 
danne os en mening om teoriernes forhold til kjendsgjerningerne, saa 
maa vi straks erklære, at præformationsteorien i hele sin omfatning 
ikke kan opretholdes, og den er ogsaa i de senere aar af Weismann selv 
modificeret. Det viste sig jo nemlig, at cellerne i visse udviklings- 
stadier ikke, som teorien fordrer, fra først af var determinerede kun 
til en bestemt del af organismen, hvorved de samtidig skulde miste 
evnen til at danne andre dele, de viste sig tvertimod at have evnen 
til at omforme sig og levere andre organer end de, hvortil de under 
normale forholde var bestemte. 
Forsøgene har imidlertid ført til en noget anden opfatning at 
egget og dets første delingsstadier, end man tidligere havde. Egget 
har nemlig foruden kjernen ogsaa en anden meget vigtig bestanddel, 
nemlig protoplasmaet, som kan vise en forskjelligartet struktur i for- 
skjellige eg. Paa fordelingen af protoplasmaets forskjellige smaadele 
efter deres specifike vegt, størrelse etc. synes nu i mange tilfælde ret- 
ningen af de første kløvningsfurer at bero. Man har ialfald for en 
række tilfælde fastslaaet, at bestemmelsen af retningen af de første 
kløvningsfurer, hvorved larvens høire og venstre halvdel, for- og bag- 
ende bestemmes afhænger af protoplasmaets anordning og saaledes 
ikke direkte beherskes af kjernesubstansen. Egprotoplasmaets for- 
skjellige evne at reagere mod operative indgreb synes bevislig i mange 
tilfælde at være det afgjørende for, hvorvidt en adskillelse af de første 
kløvningssegmenter skal førs til en dannelse af formindskede hel- 
embryoner eller til halvembryoner. Det beror paa, hvorvidt proto- 
plasmaets dele i hver af de opererede kløvningssegmenter har evnen 
