190 
mørkere gjenstande, men dog aldrig saa guldgule, som naar de er 
ophængt i helt grønne omgivelser o.s.v. Man kan kort sagt finde hele 
serier af forskjelligt farvede pupper af denne art, alt efter de omgivel- 
ser, hvori de findes anbragte; og paa lignende maade forholder det 
sig med en mængde andre arters pupper. 
Den engelske forsker E. Poultomn har specielt studeret disse 
forholde og har gjennem en række smukke forsøg paavist, at farv- 
ningen hos pupperne er afhængig af den lyspaavirkning, for hvilken de 
er udsatte under eller umiddelbart efter forvandlingen. 
Den samme forsker har nu ogsaa anstillet forsøg med endel lar- 
ver, der ofte i naturen optræder i forskjellige farvevariationer, for at 
faa bragt paa det rene, hvorvidt det ogsaa i disse tilfælder er om- 
givelserne som er de bestemmende faktorer. 
Forsøgene er anstillede med 3 ogsaa hos os forekommende sommer- 
fuglearters larver, nemlig den graa birkemaaler (Amphidasys betula- 
rius), den takvingede løvmaaler (Odontoptera bidentata) og egeblad- 
spinderen (Gastropacha quercifolia). 
Om den første af disse arter ved vi, at larverne dels er grønne, 
dels lysere eller mørkere brune. OQdontoptera-larverne er ialmindelig- 
hed brune, men kan variere adskillig — fra lyst gulbrun til mørkebrun. 
Egebladspinderens larver er ogsaa brune, men med varierende farve- 
styrke og tegninger. 
Poulton anbragte larverne dels i helt grønne omgivelser, mel- 
lem løv, dels i saavidt muligt mørke omgivelser, mellem bark og 
grene, naturligvis forsynede med det nødvendige foder. 
Det viste sig, at de birkemaalerlarver, der var bleven opfødte i 
helt grønne omgivelser, alle antog den grønne farve, mens de mellem 
bark og mørke grenstykker opvoksede alle blev brune. Af de sidst- 
nævnte kunde enkelte endog bringes til at antage den grønne farve, 
naar de før sidste hudskifte overførtes i helt grønne omgivelser. 
Det synes altsaa heraf at fremgaa ,at det ogsaa for larvernes ved- 
kommende er de omgivende forholde, der bestemmer deres forskjel- 
lige farvning, og at det er under eller umiddelbart efter hudskifterne, 
at denne paavirkning er sterkest. 
Gastropachalarverne, der gjerne hviler paa barken af deres 
næringstræ, er allerede ved sin brune farve fortrinlig tilpasset til sit 
hvileunderlag. Af Poultons klækningsforsøg fremgaar det endog, at 
den omstændighed, at den benyttede bark ved enkelte forsøg var lav- 
bevokset, havde tilfølge, at saavel grundfarven som tegningerne for- 
andredes i nøie overensstemmelse hermed. Paa rødligbrune grene an- 
tog larverne en mørk brun grundfarve med rødligbrune tegninger; 
paa mørk bark blev larverne meget mørke, næsten blaasorte med 
lidet lyse tegninger. Paa lavbevokset bark kom derimod de lyse 
tegninger saa sterkt til udvikling, at kun faa sorte zigzagformede 
partier blev tilbage af oversidens grundfarve, en farvetilpasning, der 
er saa fortrinlig, at de saaledes farvede larver kun vanskelig kan 
sees, naar de sidder iro paa det nævnte underlag. 
Med hensyn til Odontopteralarverne, saa blev disse aldrig helt 
grønne, men kun gule eller lyst gulbrune, naar de holdtes i helt grønne 
