194 
Som svar paa dette spørgsmaal har der i ældre tid været fremsat 
forskjellige hypoteser. IT lange tider nøiede man sig med den m o- 
saiske skabelseshistorie, og dannelsen af de løse jordlag 
tilskrev man dengang syndfloden, hvorefter de ældre kvartære 
dannelser endnu den dag idag i de tysktalende lande ialfald bærer 
navnet diluvium, den store oversvømmelse. Da studiet af jord- 
skorpens bestanddele og dannelse optoges til videnskabelig behandling 
af den Wernerske skole i slutten af det 18de aarhundrede, 
nøiede man sig til en begyndelse med at sammenfatte kvartærtidens 
løse jordlag med fællesbetegnelsen »aufgeschwemmtes Land". 
Dette blev foreløbig skjøvet noget tilside, da hovedinteressen sam- 
lede sig om de faste bergarter. 
Man havde imidlertid længe lagt merke til, at der paa mange 
steder forekom stene og store klippeblokke, der bestod af bergarter, 
som var fremmede paa stedet, de saakaldte erratiske blokke 
eller vandreblokke. De maatte nødvendigvis være flyttede, og 
i mange tilfælder kunde man ogsaa paavise, hvorfra de var komne. 
For at kunne forklare sig denne flytning maatte man tage sin tilflugt 
til en af de geologiske kræfter, som man ved ogsaa i nutiden kan 
udføre en saadan transport. Disse geologiske kræfter er vind, rin- 
dende vand, isbræer og drivis. Vinden kunde man vel straks paa 
grund af blokkenes størrelse sætte ud af betragtning. De rindende 
vande kunde man derimod ikke saa let afvise. I flomtiden kan de rin- 
dende vande føre med sig store løsmasser og blokke af forskjellig stør- 
relse. Franskmanden Saussure's flomteori fra begyndelsen af det 
19de aarhundrede blev nærmere udviklet af svensken Sefstrøm i 
1836, og til denne Sefstrøms teori om rul lestensflommen 
sluttede mange af datidens mest bekjendte geologer sig (eks. Leopold 
von Buch, Durocher o. fl.). 
Den støttedes bl. a. af de svenske rullestensaaser, der bestaar af 
udvaskede sand- og grusmasser og ligger anordnet i forgrenede stri- 
ber som armene af en flod. å 
Ogsaa antagelsen af de løse blokkes transport ved drivis 
var fremsat allerede i slutten af det 18de aarhundrede f. eks. af Wrede 
i 1798 til forklaring af de løse blokkes udbredelse i Nordtyskland, 
og denne hypotese udvikledes videre i den første halvdel af det 19de 
aarhundrede. Den støttedes for det første ved fund af marine aflei- 
ringer paa mange steder, hvor der nu er land. Havet maatte altsaa 
