212 
ning i det daglige liv. For et legeme, som netop ikke er af mikro- 
skopiske dimensioner, vil det være praktisk talt umærkeligt. 
Anderledes bliver det, naar straaletrykket træffer uhyre smaa 
legemer. Tænker man sig saadanne smaa legemer, draaber, i solens 
nærhed, saa vil tyngdekraften trække dem ind mod solen, men straale- 
trykket driver dem væk fra solen. Jo mindre draaberne bliver, desto 
større vil virkningen af straaletrykket blive i forhold til tyngdekraften. 
Arrhenius beregner, at for draaber med en diameter af 0,0015 mm. 
og af samme egenvægt som vand, vil tyngdekraft og straaletryk være 
lige store; draaben vil svæve i rummet. Bliver draaberne endnu 
mindre, faar straaletrykket overhaand, og draaberne stødes bort fra 
solen. Det viser sig imidlertid paa grund af lysets bøining, at naar 
draabernes omkreds bliver mindre end 1/s af lysets bølgelængde faar 
atter tyngdekraften overhaand. Naar omkredsen er akkurat lig lysets 
bølgelængde, er virkningen af straaletrykket størst, nemlig 19 gange 
draabens vægt. | 
Man har ogsaa ved forsøg konstateret straaletrykket. I en time- 
glasformet, lufttom glasbeholder fandtes i det øvre rum en blanding 
af smergelpulver samt forkullede og altsaa meget lette sporer af røg- 
sop. Dette pulver dryssede da i en fin straale ned i det nederste 
rum. Straalerne fra en kraftig buelampe koncentreredes ved en linse 
paa straalen. Det viste sig da, at det tunge smergelpulver faldt ret 
ned, medens de lette kulkugler kastedes ud til siden af straaletrykket. 
Vi skal nu se lidt paa virkningerne af straaletrykket i solens 
nærhed. Fra solens overflade foregaar der stadig kolossale eruptioner, 
der viser sig for os som de lange slikkende flammetunger, protuberant- 
serne, der jevnlig bryder frem. Det er glødende gasarter, f. ex. vand- 
stofgas og metaldampe, der saaledes bryder frem og danner pro- 
tuberantser. Naar disse gasarter og dampe under udbruddet fjerner 
sig fra solen, kondenseres de til smaa draaber ved afkjølingen. Disse 
draaber vil i regelen være negativt elektriske af følgende grund. 
Gasarter f. ex. almindelig luft er i normal tilstand ikke ledende 
for elektriciteten; under bestraaling f. ex. med ultraviolet lys, katode- 
straaler eller røntgenstraaler, bliver den derimod ledende, den ioniseres, 
som man siger, idet dens molekyler spalter sig i positivt og negativt 
elektriske partikler, der kaldes ioner. Er luften fugtig, vil ved af- 
kjøling vanddampen væsentlig eller lettere kondensere sig omkring de 
negative end om de positive ioner. Dette er konstateret ved experi- 
