213 
ment. Er luften fuldstændig ren, støvfri og ikke ioniseret, vil ingen 
kondensation finde sted ved afkjøling. De negative ioner i luften vil 
altsaa danne kondensationskjerner, omkring hvilke taagedraaberne 
dannes. 
Nu til solen; i dens. umiddelbare omgivelser foregaar der visselig 
elektriske uveir, udladninger, imod hvilket alt, hvad vi ser af lignende 
art her paa jorden, er legeværk. Saadanne udladninger vil bevirke 
dannelse af baade katode- og røntgenstraaler, og desuden er der 
masser af ultraviolet lys i solstraalerne. Gasarterne i solens nærhed 
er derfor altid mere eller mindre ioniseret; ved afkjøling kondenseres 
de da fortrinsvis omkring de negative ioner, hvorved der dannes et 
fint støv af negativt elektriske partikler. 
Ved straaletrykket drives de af disse partikler, som er saa smaa, 
at straaletrykket overvinder solens tiltrækning, bort fra denne med en 
saa kolossal hastighed, at de ikke vil behøve mere end ca. 2 døgn forat 
tilbagelægge afstanden fra solen til jorden. 
Solen udsender altsaa stadig hele støvskyer ud i rummet. Disse 
støvskyer kan man under normale forhold ikke se; men naar maanen 
under en total solformørkelse overskygger solskiven, ser man solen 
omgivet af en vakker lysende glorie, koronaen. Fra den indre korona 
udgaar der ofte lange straaler i forskjellige retninger. Denne korona 
er da ikke andet end disse støvskyer. Under almindelige forhold kan 
koronaen ikke sees, da sollyset er for blændende. Spektroskopet viser, 
at den ydre straaleformede korona bestaar af glødende faste eller 
flydende partikler, medens de yderste partier sandsynligvis lyser med 
reflekteret sollys og altsaa er afkjølet under glødhede. 
Koronaen har en kolossal størrelse; de længste koronastraaler bli- 
ver undertiden 6 gange solens diameter. Men tiltrods herfor er dens 
hele vægt ikke mere end omtrent 12 millioner tons eller omtrent som 
vægten af 400 af de største oceandampere, ikke større end vægten 
af den stenkulsmængde, der paa en uge brændes op paa jorden. 
Koronastoffet maa derfor være yderst tyndt, saa tyndt, at det 
maaske kun indeholder en partikel paa hver kubikkilometer. Man har 
ogsaa gjentagne gange seet kometer gaa tværs igjennem koronaen, 
uden at deres bane derved blev det allerringeste forrykket. 
Det samme gjælder ogsaa om alle de andre millioner af sole (fix- 
stjerner) i verdensrummet. Verdensrummet opfyldes paa denne maade 
af alt dette negativt elektriske kosmiske støv. Det kan da ikke und- 
