215 
met nærmer sig jorden, viser den sig først som en ganske svag lys- 
taage, hvori der findes et stærkere lysende midtparti, kjernen. Halen 
danner sig først, naar kometen nærmer sig solen. I større afstand 
lyser den kun med reflekteret sollys, men naar den kommer i solens 
nærhed, begynder dens stof at fordampe. Dampskyer danner sig paa 
den side af kometkjernen, der vender mod solen. Her i solens nær- 
hed findes, som vi har seet, masser af negativt elektrisk kosmisk støv, 
der slynges ud af solen; omkring disse støvpartikler kondenseres saa 
de fra kometkjernen opstigende dampe til smaa draaber, der af straale- 
trykket stødes bort fra solen med en uhyre hastighed, og giver an- 
ledning til haledannelsen. Halen vender i virkeligheden stadig mere 
eller mindre bort fra solen under kometens bevægelse omkring denne. 
Man har ofte seet kometer med flere haler, saaledes den berømte 
Donatis komet fra 1858. Den havde 2 næsten retlinjede haler og en 
større mere buet hale. Disse haler forklares meget simpelt derved, at 
draaberne er af forskjellig størrelse, hvorefter straaletrykket virker 
høist forskjellig paa dem. De to næsten retlinjede haler bestaar af 
draaber af en saadan størrelse, at straaletrykket driver dem bort fra 
solen med en kraft, der er 19 gange saa stor som tiltrækningen, 
medens den store bøiede hale bestaar af draaber, der drives bort med 
en meget mindre hastighed. 
Som vi ved, straaler solen kolossale mængder lys og varme ud til 
verdensrummet. En forsvindende liden del af denne udstraalede energi 
kommer jorden og de andre planeter tilgode. Solen sløser altsaa til- 
syneladende aldeles kolossalt med sit energiforraad. Man skulde synes, 
at den lidt efter lidt maatte afkjøles. En solkugle af kul vilde være 
opbrændt i løbet af 4000 aar, men solen har visselig holdt paa med 
sin vældige energiudstraaling 1 billioner af aar. Hvad dens temperatur 
angaar, antager man, at den i overfladen (fotosfæren) dreier sig om 
ca. 80009 C., til sammenligning kan anføres, at temperaturen i den 
elektriske lysbue er 3—40009 GC. 
Der synes altsaa 1 solen at være koncentreret uudtømmelige mas- 
ser af energi. Om kilden til denne energi har meningerne været for- 
skjellige. Den tyske læge Mayer antog, at solens energikilde maatte 
søges i det stadige bombardement af meteorstene, der faktisk finder 
sted paa solen. Helmholz søgte grunden i solens stadige sammen- 
trækning ved afkjøling. Andre har tænkt sig, at solen indeholdt 
radium i større mængder. Vi kan ikke her gaa ind paa de forskjel- 
