216 
lige indvendinger mod disse hypoteser. Jeg skal blot nærmere om: 
tale Arrhenius's mening om spørgsmaalet, som løser vanskeligheden 
paa en, som det synes, særdeles simpel maade. 
I naturen hersker en vigtig lov, reaktionsloven. Er der lige- 
vægt mellem et system af legemer, og forstyrres denne ligevægt af en 
eller anden grund, saa vil der i systemet altid optræde fænomener, 
der modsætter sig de aarsager, som har forstyrret ligevægten. 
Afkjøles f. ex. mættet vanddamp, forstyrres ligevægten, idet en 
del vanddamp fortættes til flydende vand, en proces, der udvikler 
varme og altsaa modsætter sig den afkjølingsproces, der forstyrrede 
ligevægten. 
Denne lov kan anvendes overalt. Tænker man sig paa solen en 
gasmasse, en blanding af forskjellige gasarter, synke ned i solens 
indre, vil ligevægten i gasblandingen forstyrres ved den kolossale op- 
hedning, som gasmassen da udsættes for. Der optræder da saadanne 
kemiske processer, der søger at hindre opvarmningen. Der dannes 
med andre ord kemiske forbindelser, der under sin dannelse optager i 
sig, absorberer, kolossale mængder varme eller energi. 
Dette er ganske analogt med, hvad der gaar for sig ved frem- 
stillingen af salpetersyre af luften. I den elektriske lysbue ophedes 
luften til 3—40009, herved dannes der kvælstofoxyd, en forbindelse, 
som under sin dannelse forbruger energi, en proces altsaa, der mod- 
sætter sig opvarmningen. dJo høiere temperaturen er, desto mere 
energi optages der ved saadanne processer. Solens indre, hvor man 
f. ex. i centrum maaske har 3 millioner grader, maa som følge heraf 
bestaa af saadanne kolossalt energirige forbindelser; disse er da 
sprængstoffe, mod hvilke vore jordiske stoffe dynamit, krudt osv. maa 
ansees for det rene legetøi. 
I solen er der bestandig bevægelse, hvorved sprængstoffene i 
solens indre meget ofte kommer op i overfladen, hvor de afgiver sin 
energi og fremkalder de frygtelige explosioner, hvis virkninger vi ser 
i protuberantserne. 
I og for sig er saadanne kolossalt energirige stoffe slet ikke ual- 
mindelige. Vi behøver bare tænke paa radium. Et gram radium vil 
ialt kunne udstraale ligesaa meget energi, som der udvikles ved for- 
brændingen af 250 kg. kul. Her staar man altsaa efter Arrhenius's 
mening; ved den egentlige kilde til solens tilsyneladende uudtømmelige 
varmeforraad. Han ligner solen med et umaadeligt dynamitmagasin. 
