240 
har gjort sig særlig merkbar i Frankrig, men er ogsaa tydelig at 
erkjende i andre lande, i Sverige, England og De forenede stater. 
Dens virkninger i Frankrig er ikke netop blot glædelige, hvorfor 
mange fra et fædrelandssindet standpunkt har taget til orde mod den. 
V. 
Malthus” teori holder altsaa ikke stik hverken med hensyn til den 
aritmetiske eller den geometriske progression. —Alligevel er frygten 
for overbefolkning noksaa levende, og den er trængt dybt ned blandt 
folk, tiltrods for alle teoretiske indvendinger og modbeviser. Naar 
vi ser hundredevis af ansøgere til daarlig lønnede stillinger, naar vi 
tager i betragtning de store skarer af arbeidsløse, som selv i de bedste 
tider ikke kan tjene sit livsophold, saa faar vi følelsen af, at her allige- 
vel ,er formange mennesker", og naar vi 1 flere strøg i vore byer ser 
de mange barn, tænker vi uvilkaarlig: hvad skal der blive af alle 
disse, naar de vokser til? Sagen er, at betegnelsen ,overbefolkning" 
rummer to begreber: En befolkning talrigere end de forhaanden- 
værende næringsmidler. Det var denne Malthus havde for øie. En 
anden art overbefolkning er det, at der er et misforhold mellem den 
tilstedeværende befolkning og behovet af menneskelige arbeidere. 
Der er nok af næringsmidler; men de, som skal have dem, har ikke 
arbeide, hvorfor de kan erhverves. Dette misforhold kommer nu for 
tiden især tilsyne i de saakaldte ,liberale" erhverv; der er en stor 
tilgang af studerende, embedskandidater, ingeniører, kunstnere, lærde 
— kort sagt af folk, som erhverver sig en høiere dannelse, større end 
det antal, som der kan skaffes lønnet arbeide til. Det samme finder 
ogsaa sted indenfor andre erhverv, blandt kontorfolk o.s.v. og op- 
findelsen af arbeidsbesparende maskiner bidrager ogsaa til at skjærpe 
misforholdet. Vi kan derfor tale om en social overbefolk- 
ring, som især giver sig tilkjende i de store byer. I hele det for- 
løbne aarhundrede har for Europas vedkommende befolkningen i 
byerne vokset langt sterkere end paa landet, paa mange steder har 
landbefolkningen været stationær eller endog i absolut tilbagegang. 
Vi har allerede tidligere i denne artikel gjort opmerksom paa den 
fare, som ligger deri, at bybefolkningen væsentlig producerer industri- 
varer, mens den maa dække sit behov af næringsmidler udenfra. Dette 
bliver mere og mere gjældende for samtlige europæiske lande. Ved 
den tiltagende industrialisering her er det blevet mere og mere vanske- 
