246 
kan det naa en høide af 6 m. Fra den sterkt forgrenede rodstok ud- 
gaar en kraftig trevlerod, som nærer 10—12 straa af 3—5 cm.s 
gjennemsnit. Straaet er trindt, hult og har 12—15 cm. lange led, 
men det hule indre er fyldt af en porøs og saftig marv. Udvendig er 
straaene dækket af en tæt og fast, glat og glinsende hud, som hos de 
unge rør er voksklædt og blaadugget. Under plantens vekst antager 
straaet en forskjellig farve: lysegrønt, purpurrødt og tilsidst gult som 
modne kornstraa. 
Som hos de andre græsarter er bladene lange — optil 125 cm. 
og indtil 6 cm. brede, flade og glatte, men skarpt sagtakkede i randen. 
Bladskeden er 30 cm. lang og omfatter stængelen. Bladene fældes 
efterhaanden fra straaets nederste del og efterlader kun de ringformede 
ar efter skederne. 
Blomsterstanden er en 60—100 cm. lang, grenet, pyramideformet 
top, som bærer særdeles talrige, men smaa enblomstrede smaaaks, om- 
givne av avner med lange silkebløde haar. Smaaaksene sidder parvis, 
saaledes at det ene er siddende, det andet stilket. Avnerne er hud- 
agtige og blomsterne tvekjønnede med tre lange gule støvknapper og 
en egformet frugtknude med to purpurfarvede, fjærformede ar. Frugten 
er en almindelig græsfrugt. 
I plantagerne har sukkerrøret flere fiender, som ødelægger plan- 
terne. I Amerika optræder sukkerrørsbillen, som nedenfra borer sig 
op i straaet, sukkerrørsboreren, som tidlig om vaaren lægger sine eg 
paa bladene af de unge planter tæt inde ved straaet, og naar larven 
er udklækket, borer den sig op gjennem straaet. Sukkerrørsmyren 
ødelægger planterne, naar den anlægger sine boliger mellem rødderne, 
en anden myreart lever inde i selve planten. Paa Java er det sereh- 
sygdommen, som især er frygtet. Den ytrer sig ved, at rørenes led 
blir korte, udviklingen af sideknopperne kraftigere, bladene smale o.8. V., 
ogsaa i det indre viser sygdommen sig paa forskjellig vis. Den er 
sandsynligvis et degenerationsfænomen og ingen infektionssygdom. 
Sukkerrørets oprindelige hjem er Ostindien; men nu findes det 
neppe nogensteds vildtvoksende mere. Det trives bedst i fugtig lutt, 
og derfor dyrkes det fordelagtigst i nærheden af havet. Det dyrkes 
nu i alle fire verdensdele, som kommer indenfor vendekredsene. Jo 
varmere det er, des bedre vokser det, altsaa bedst i nærheden af 
ækvator. Det maa have en aarlig middelvarme af 25—299 C. I Kina 
