250 
Godt renset sukker har en ren og meget behagelig sød smag, det 
lyser af det, naar det pulveriseres i mørke, det smelter ved 1609 OC, 
uden at spaltes og uden at tabe i vegt — det gaar over til en farve- 
løs, glasagtig vædske, som kaldes bygsukker, der efter hurtig afkjøling 
stivner til en uformelig klump og blir ugjennemsigtig. Opvarmes suk- 
ker til 2009 C., dannes karamel, en brun masse, som har en bitter 
smag. 
Rent sukker opløses fuldstændig i en trediedel koldt vand; i varmt 
vand endnu lettere. En ren sukkeropløsning holder sig tæmmelig 
længe uforandret. Det rene sukker har ikke spor af lugt. Hos de 
forskjellige sukkersorter varierer sukkermængden fra 100 % hos den 
fineste raffinade og kandis til 67 %/9 hos de mere uraffinerede sorter. 
Hvis sukkeret er lidet sødt, er det tegn paa forfalskning eller forurens- 
ning. Det forfalskes med marmor, gibs, tungspat, alun, sand, mel, 
stivelse, jern, kobber, bly eller zink og tilsættes med kalk. Det mat- 
blaa sukker er farvet med ultramarin. Alt det, som af en sukkerop- 
løsning i lige dele vavd forblir uopløst, er forurensning eller forfalskning. 
Den aarlige verdensproduktion af rørsukker beløber sig til 2800 — 
3000 millioner kg., hvoraf det meste kommer fra Kuba og de andre 
vestindiske øer, Brasilien, Kina og mange andre udeneuropæiske lande. 
Oprindelig var sukkerrøret en næringsplante, som blev tygget, ud- 
suget eller spist. Og saaledes bruges det endnu paa nogle steder. 
I Indien har røret været dyrket i umindelige tider. I sanskrit- 
sproget kaldes det sarkara, paa arabisk sukhar, paa persisk schakar. 
Jøderne kjendte ikke sukker, de brugte honning. De gamle grækere 
og romere kjendte det sandsynligvis heller ikke. Fra sit oprindelige 
hjemland kom planten først til Persien og Arabien. Til Europa kom 
sukkersaften først i handelen i form af sirup og havde i begyndelsen 
kun medicinsk anvendelse. Ailerede i det 9de aarhundrede skal arab- 
erne have forstaaet at lave krystalliseret sukker. Planten blev dengang 
dyrket i Arabien, Nubien, Ægypten og Ætiopien. Fra Arabien kom 
den til Rodus, Kreta, Sicilien, hvor der engang var en blomstrende 
sukkerkultur, som senere igjen er helt forsvunden. Med maurerne kom 
røret til Spanien, hvor det endnu dyrkes paa enkelte steder. Fra 
Spanien blev det indført til de kanariske øer, hvor dyrkningen paa- 
begyndtes i 1420, og herfra forsynedes hele Europa i omkring 200 
aar med sukker, indtil dyrkningen 1 slutten af det 16de aarhundrede 
