254 
Den sukkende lyd blev jeg var paa sydsiden af husene, naar jeg 
hoppede op og ned paa græsbakken. Jeg kunde ikke kjende, at tor- 
ven gyngede, men det mente folkene, de havde lagt merke til, før jeg 
kom. Da lyden kun hørtes paa enkelte steder, kan det være rimeligt, 
at daarlig drænering er aarsagen. Saavidt jeg har kunnet faa spurgt, 
var der nedlagt dræusgrave for 40 aar siden, og disse havde aldrig 
været efterseet. 
Jeg søger at raade saa godt jeg forstaar, og Jeg føler mig atter 
som doktor. Men den mægtige ler med sin uventede udrasning i vore 
rigeste bygder er som en stor sygdom, hvis bakterie endnu ikke er 
kjendt. G 
Kjæmpeslangernes appetit. Den bekjendte dyrehandler Carl 
Hagenbeck har i sin dyrehave i Stellingen ved Hamburg tre store 
kjæmpeslanger, python reticulatus, fra Borneo, 8—9 meter lange. Et 
af disse dyr har i længere tid ikke villet tage næring til sig. En 
anden af slangerne har derimod havt en ganske upaaklagelig appetit, 
saaledes spiste den en dag en svane, som veiede 9 kilo, to dage senere 
fortærede den en 334 kilo svær raabuk. Den tredie slange satte dog 
rekorden i graadighed. I løbet af to dage fortærede den to raabukke 
paa henholdsvis 14 og 194 kilo. —Trods dette som man skulde tro 
solide maaltid paa ialt 334 kilo, gik den kort efter igang med en 
354 kilo svær fireaarig stenbuk, som var lagt ind i buret for at vække 
madlysten hos den førstnævnte af slangerne. Om dette sidste maaltid 
indeholder ,Zoologischer Anzeiger*” (1907 no. 9 & 10) et par inter- 
essante artikler, hvoraf her skal bringes et kort uddrag. 
Maaltidet begyndte omtrent kl. 8 om aftenen. I løbet af ganske 
kort tid var bukkens hoved og hals forsvunden. Slangen slog nu sin 
mægtige krop to tre gange om bukkens krop, hvorved dens ben blev 
knuste og pressede ind til kroppen. Og nu begyndte det egentlige 
nedslugningsarbeide. Slangens hoved er forholdsvis lidet og sirligt, 
kun omtrent haandsbredt. Men for at kunne sluge bukken, som 
havde et omfang af 1.50—1.70 m., blev det ganske uformelig udvidet, 
det var som om alle kjævepartiets ben var komne ud af lave, saa at 
slangens hoved ikke var at kjende igjen. Det kunde nærmest sam- 
menlignes med en broget sæk, som var trukken ned over stenbukken. 
Nedslugningen af bukken foregik ganske langsomt. Fra tid til anden 
snørede slangen sin mægtige krop fastere sammen, hvorved bukken 
blev yderligere sammenklemt. Den væltede sig snart over paa ryggen, 
snart paa siden, hvorunder den udstødte en eiendommelig stønnende, 
gurglende lyd og afsondrede store mængder af spyt. Under disse 
bevægelser gled bukken længere og længere ned, og efter 24 times for- 
løb saaes kun en del af bagkroppen og benene. Der blev nu ved 
magnesiumlys taget et fotografi af slangen. Men det sterke lys maa 
have skræmt denne; thi pludselig gav den igjen bukken fra sig. 
En undersøgelse af stenbukken viste, at slangen ved sine omslyng- 
ninger havde knust bukkens nakkeled. Endvidere var skulderblad, rib- 
ben og laarben revet ud af sine ledforbindelser. 
