264 
præmier for udrustning af hvalfangstskibe f. eks. i England, Holland, 
Danmark-Norge og Sverigel). 
I de engelske kolonier paa Nordamerikas østkyst vedblev man 
derimod med fangsten af nordkaperen i det 17de og 18de og delvis 
det 19de aarhundrede, skjønt den der ogsaa blev sjeldnere og sjeld- 
nere. Som erstatning for den mer og mere svindende ,black whale* 
slog de driftige kolonister sig paa fangsten af ,kaskelot* og paa ,syd- 
havshval", medens en del drog nordover til Davisstrædet og Baffins- 
bugten for at jage grønlandshval (nordhval). Her maatte de forøvrigt 
konkurere med hollænderne og delvis danskerne samt med engelske 
hvalfangere. Som et slaaende bevis paa, hvilke uhyre indtægter den 
tids hvalfangst bragte ind bare for Nord-Amerika viser statistiken for 
aarene 1804—1817: 161,452,702 gallons spermacetolie (af kaskelot), 
266,996,217 gall. hvalolie, 75,268,861 pund barder, hvilket tilsammen 
har en værdi af 331,947,480 dollars. Dette er altsaa udbyttet af 
fangsten paa spermacethval eller kaskelot, rethvaler 0: grønlandshval, 
nordkaper og sydhavshval tilsammen. 
Medens jagten efter nordkaper paa europæisk side, naar undtages 
de enkeltvis indfangede individer aar om andet i den biskayiske bugt, 
havde ganske ophørt i over hundrede aar, havde man nu og da paa 
amerikansk side fanget flere, I 80 aarene var der endog fanget ikke 
saa faa. Bleven bekjendt med dette faktum gjorde jeg vore hvalfan- 
gere vaaren 1889 opmærksomme paa dette forhold og opfordrede dem 
at give agt paa, om ikke nordkaper skulde optræde i de gamle kjendte 
farvande mellem Norge og Island.*) Og ganske rigtig, allerede samme 
aars sommer (1889) modtog jeg underretning om, at kaptein OC, A. 
Larsen af Sandefjord havde fanget en nordkaper (%4), hvoraf han 
1) Saavidt jeg har seet af historiske beretninger, er man her i Norge alene 
om blandt de europæiske nationer at have forbudt en for landet lønnende be- 
drift, hvilket man ellers i verden har opmuntret til ved præmier eller anden 
slags belønninger. Hvalfangstbedriften befordrer nemlig ogsaa en driftig sjø- 
mandsstand, og det saa meget mere, som den norske hvalfangstbedrift i det 
19de aarhundrede har vist sig som en foregangsbedrift, der efterlignes af andre 
nationer. De norske hvalfangere indtager paa en viss maade en lignende stilling 
nu for tiden som biskayerne gjorde i sin tid, nemlig som læremestere for de 
øvrige nationer. Men nordmændene har gaaet videre; de har sammen med 
fremmede nationer anlagt fangststationer paa mange forskjellige steder saavel 
ved Atlanterhavets som Stillehavets kyster. 
*) Den i ,Naturens* januarhefte for 1889 trykte afhandling lod jeg uddele 
til alle interesserede. 
