266 
Med hensyn til dens aarlige vandringer synes disse at være 
de samme nu som for mange hundrede aar siden, 
3. Sydhavshvalen (balæna australis, Desm.) er den sydlige halv- 
kugles glathval, der færdes i denne hemispheres tempererede zoner; 
nogen ishavshval i de antarktiske farvande (i lighed med nordhvalen) 
findes ikke. Denne Sydhavets glathval eller rethval, som de sjøfarende 
nationer havde opdaget i slutn. af det 17de og i begyndelsen af sdet 
18de aarh., blev først beskrevet af George Cuvier i begyndelsen af 
det 19de aarh. paa grundlag af et af Delalande præpareret skelet frå 
»Cap det gode Haab" og Cuvier kaldte den (baleine de Cap) ,,Cap 
det gode haabs rethval*, idet han erkjendte dens artsforskjellighed 
fra nordhvalen eller grønlandshvalen. Da Hollænderne, der som be- 
kjendt jo egentlig var de første kolonister paa Afrikas sydspids, stif- 
Fig. 3. Sydhavshvalen (balæna australis). 
tede et nærmere bekjendtskab med denne hval, troede de at have sin 
gamle kjending nordkaperen for sig; thi disse to ,hvalarter* havde 
stor lighed med hinanden (se fig. 8). Farven er sort og længden af 
dyret er omkring 50 fod (16 å 17 meter). 
En tid senere beskrev zoologerne en anden rethvalart fra Stille- 
havets sydlige farvande — specielt fra farvandene om Ny Zeland —; 
den kaldtes af Gray: evbalæna antipodarum (af Cope kaldet 
evb. cisartica). Hvalfangerne ansaa disse selvfølgelig for samme 
slags og kaldte dem paa grund af deres sorte farve ,black whale" til 
forskjel fra ,fimner" 0: finhvaler, der har finne paa ryggen. 
I den senere del af det 19de aarh,, efterat fangsten paa syd- 
havshvalen omtrent var ophørt, begyndte dog flere zoologer efter- 
haanden at tvile paa artsforskjellighederne mellem disse hvalsorter; 
ogsaa den saakaldte ,japanhval* var jo en ægte glathval, men ansaaes 
dog at være en fra de øvrige rethvaler ganske forskjellig art. Særlig blev 
