267 
den bekjendte engelske biolog Flower talsmand for den anskuelse, 
at disse de tempererede oceanzoners glathvaler maatte ansees for 
»geografiske varieteter* af samme art og ikke for distinkte arter. 
Fangsten af sydhavshvalen tog sin begyndelse i første halvdel 
af det 18de aarh. I 1725 stak den første engelske hvalfangerflaads 
paa 12 skibe i sjøen for at drive hvalfangst paa Sydhavet. Senere 
opmuntredes denne bedrift fra det engelske parlaments side ved præ- 
mier til udrustning af hvalfangerskibe, nemlig 20 sh. pr. ton, hvilken 
i 1757 forhøiedes til 40 sh. pr. ton. Meget ivrig deltog de ameri- 
kanske hvalfangere i Jagten efter sydhavshvalen, der optraadte i store 
mængder, og i første halvdel af det 19de aarh. kunde der til sine tider 
færdes en flaade paa 500 å 600 skibe 1 ,Sydhavets" sydligere strøg 
paa jagt efter saavel sydhavshval som kaskelot. I sidste halvdel af 
det 19de aarhundrede er dog denne storartede fangstbedrift aldeles 
ophørt. Man traf i fangsttidens blomstringstid sydhavshvalen i mængde, 
medens man nu kun sjelden finder nogen. De senere aars sydpolar- 
færder omtaler alle, at de sjelden saa en ,right whale", medens der 
af de andre arter (finhvaler og knølhvaler) meget ofte kunde paatræffes 
mængder. 
I ældre beretninger beskrives sydhavshvalens udbredningsfelt 
i den sydlige del af Atlanterhavet mellem 489 og 35" sydl. bredde. 
Fra november til januar færdes den sydligst, medens den fra februar 
til april gaar længere nord (48" s. br.), og fra juni til september søger 
den Afrikas kyst for at føde unger; man har jo som bekjendt en bugt 
ved dette fastlands sydlige del, der kaldes , Whalfish bay". 
Sydhavs-hvalen fangedes ogsaa 1 farvandene omkring de sydlige 
kontinenter, i den mere tempererede del af det indiske ocean og i det 
stille ocean. Efter de forskjellige optegnelser har man kartlagt de 
store omraader, hvor fangsten fortrinsvis fandt sted. 
Ligesom nordhvalen og nordkaperen foretager ogsaa sydhavshvalen 
aarlige vandringer efter aarstiderne, og ettersom føden optræder, 
idet den sidste vistnok navnlig er afhængig af havstrømmene og 
temperaturen. 
4. Under navn af Japanhvalen eller nordvesthvalen gaar 
denne glathval eller rethval, som er udbredt i Stillehavets nordlige 
tempererede zone. Den beskreves først af tyskeren dr. Kåmpfer, der 
for ca, 200 aar siden reiste i Japan; senere er den opstillet som 
egen art under navn af evbalæna japonica, La Cepéde, eller 
