287 
Europa, men tager med Syd-Europa, saa finder man allerede i de euro- 
pæiske Middelhavslande folkevandringer og kulturombytninger, som 
man ikke ret ved at parallelisere med de forskjellige aldere i Norden. 
Gaar man videre over til de udeneuropæiske lande, er man aldeles ude 
paa teoriernes gyngende hav. 
Driesmans gjengiver ofte i sin bog de forskjellige forskeres af- 
vigende resultat; det er godt og vel, men det forvirrer unegtelig os, 
som ikke er af faget. 
Antagelig for størstedelen originale er de betragtninger, hvormed 
forfatteren indleder bogen; de handler om ildens opdagelse og det saa- 
kaldte hagekors” plads i mythe og gudsdyrkelse; man læser dem med 
interesse, men desværre, man forblir skeptisk. Likedan gaar det med 
slutningsafsnittet, der giver en udsigt over urmenneskehedens udvikling 
i religiøs og verdslig henseende frem igjennem tiderne. Forf. minder 
i disse afsnit om vor begavede forsker dr. Andr. M. Hansen, hos hvem 
man ogsaa finder saa meget tankevækkende, men samtidig saa meget 
ufuldkomment begrundet. Hans Reusch. 
Mindre meddelelser. 
Radioaktivitet. Som omtalt i en tidligere artikel i ,Naturen* er 
radium og de andre radioaktive stoffe stadig underkastet forvandlinger. 
Radium forvandler sig saaledes under udsendelse af a-straaler til emana- 
tion, en gasart, der uafladelig damper ud fra radiumpræparater.  Her- 
ved sker der en indsvinding, saaledes at en hvilkensomhelst mængde 
radium i løbet af ca. 1500 aar vil svinde ind til det halve. Heraf 
har man da atter sluttet, at radium uafladelig maa dannes paany af 
andre grundstoffe, f. eks. uran. De radioaktive stoffe har derfor en 
temmelig kort levetid. 
Prof. Zenghbli i Athen har imidlertid besvaret spørgsmaalet paa 
en anden maade. Han har undersøgt over 200 grundstoffe og kemiske 
forbindelser og fundet, at de alle selv i fast tilstand udsender dampe 
akkurat ligesom radium. Disse dampe er selvfølgelig yderst fortyndet, 
og derfor befinder de sig i en sterkt dissocieret, spaltet tilstand. Disse 
dampe viser ogsaa undertiden ganske andre kemiske egenskaber end 
man skulde vente efter det stof, hvoraf de er dampet ud. Denne 
dampdannelse kan selvfølgelig kun ske fra legemets overflade. De 
radioaktive stoffe skulde da efter en opstillet hypotese ikke selv i fast 
form udsende straaler, men straalingen skulde udgaa fra det damplag, 
som omgiver legemerne, saaledes at straalingen kun skulde foregaa fra 
overfladen. 
